Мета і проблематика Збірник “Українське мовознавство” є фаховим виданням, що публікує актуальні в галузі лінгвістики наукові праці (статті, рецензії) провідних фахівців і молодих дослідників України й зарубіжжя. Мета часопису – розвивати й зміцнювати наукові контакти мовознавчої спільноти, популяризувати новітні здобутки й результати науково-теоретичних, науково-практичних і прикладних досліджень, що охоплюють широке коло проблем загального, порівняльно-історичного і типологічного мовознавства, теорії і структури мови, діалектології, ономастики, кодифікації мови і стилістики, функційної та комунікативної лінгвістики, теорії комунікації та лінгвопрагматики, лінгвістики тексту і теорії дискурсу, когнітивної лінгвістики, етнолінгвістики й лінгвокультурології, соціо- і психолінгвістики, комп’ютерної лінгвістики, перекладознавства.
Кафедра української мови та прикладної лінгвістики Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка
Емотивно-оцінний потенціал українських паралінгвальних фразеологізмів: узуальні й індивідуальні вияви
Вступ. На сучасному етапі розвитку лінгвістики увага дослідників зосереджена на проблемах вербалізації почуттєвого світу людини, виявленні традицій мовленнєвої об’єктивації її емоційно-психологічних станів і реакцій. У полі зору лінгвістів перебувають теоретичні підходи до опису категорії емотивності, лексики на позначення емоцій і почуттів. Необхідність дослідження фразеологічних одиниць як засобів об’єктивації почуттєвої сфери людини зумовлена фрагментарним вивченням цієї проблеми. Водночас фраземи належать до самобутніх вербалізаторів емоційно-психологічних станів і реакцій людини, вони акцентують на етнічній природі й особливостях мовомислення крізь призму почуттєвої сфери особистості. Актуальність теми пов’язана з важливістю вивчення структурно-семантичних та експресивних особливостей паралінгвальних фразеологізмів української мови, уживаних у художньому дискурсі М. Коцюбинського. Методи. У дослідженні використано метод компонентного аналізу, який пов’язаний з описом структурних і семантичних особливостей емотивно-оцінних паралінгвальних фразеологізмів української мови, уживаних у лексикографічних працях та художньому дискурсі М. Коцюбинського; метод контекстного аналізу для виявлення експресивного потенціалу узуальних й індивідуально маркованих паралінгвальних фразеологізмів української мови, що функціонують у художніх текстах письменника. Результати. Виявлено склад паралінгвальних фразеологізмів української мови, що об’єктивують почуттєві, емоційно-оцінні стани комунікантів. Паралінгвальні фраземи репрезентовані в узусі та художньому дискурсі М. Коцюбинського двома макрогрупами (кінематичні та фонаційні паралінгвальні фразеологізми). У межах кінематичних паралінгвальних фразеологізмів виокремлено групи (мімічні (указують на певну конфігурацію рота або положення губ), миремічні (позначають рухи очей, характеризують особливості погляду), жестові (об’єктивують різновиди вказівних, описових, символьних, підсилювальних жестів), пантомімічні (указують на рухи тіла, ходи; ілюструють специфіку поз). До фонаційних фразеологізмів уналежнено макрогрупу паралінгвальних стійких зворотів, специфіка емотивно-оцінної семантики яких пов’язана з усіма просодичними характеристиками, голосовими виявами мовлення людини (оцінювання темпу мовлення, тембру голосу, мелодики (зміна висоти голосу, сили, висоти звучання мовленого, їхньої видозміни та відхилення від норм). З’ясовано, що емотивно-оцінний потенціал кінематично-фонаційних фразеологізмів у художньому дискурсі М. Коцюбинського виявляється в забезпеченні цілісних портретних характеристик персонажів, у реалізації контекстуально вмотивованих семантичних планів фразем, спрямованих на відтворення взаємостосунків персонажів крізь призму їхніх ціннісних орієнтирів, реакцій на зовнішні фрагменти довкілля та внутрішні стани, емоції й почуття. Висновки. Аналіз словникових дефініцій виявив достатньо повні й виразні характеристики емотивно-оцінного складника в семантичних структурах паралінгвальних фразеологічних одиниць, фіксування й актуалізацію емотивно-оцінних сем в узусі. У художньому дискурсі М. Коцюбинського фраземи слугують засобом увиразнення екзистенційно маркованих контекстів, емотивно-оцінного портретування персонажів, експресивізації текстових фрагментів, набуваючи додаткових семантичних і стилістичних навантажень, об’єктивуючи динамізм сюжетних подій, реальність спонтанних діалогів; виконуючи художньо-комунікативну, емотивну, оцінну, експресивну, символьну, образно-стилістичну функції, а також функцію лаконічності, економії мовленнєвих повідомлень у живих діалогах. Інформація про автора: Бойко Надія Іванівна – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови, літератури, культурології та журналістики Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя Електронна адреса: e-mail: bni_bni52@ukr.net
ЛЕКСИКОЛОГІЯ. ФРАЗЕОЛОГІЯ. ЛЕКСИКОГРАФІЯ
паралінгвальні фразеологічні одиниці, кінема-тичні фразеологічні одиниці, фонаційні фразеологічні одиниці, емотивно-оцінний потенціал, емоції, почуття, художній дискурс, персонаж, М. Коцюбинський
Авторське право (c) 2025 Надія Бойко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методика реконструкції первісного звучання “Слова про Ігорів похід”
Вступ. Визнання “Слова про похід Ігорів” несправним текстом, зіпсованим переспівуваннями (у перебігу усного виконання) та переписуваннями (включно зі свідомим редагуванням, зокрема вилученням язичницьких образів), мотивує до відтворення архаїчнішого тексту (прототексту) шляхом зняття пізніших нашарувань. Методи. Використано розроблений на основі застосовуваних раніше (зокрема, О. Потебнею) окремих прийомів комплексний авторський метод, названий лінгвістично-поетичною реконструкцією. Це сполучення мовознавчого відтворення мови ХІІ ст. з відновлюваними на основі суголось лексемами, звуковими та граматичними формами, сталими висловами (“поетичними формулами”). Результати. Розглянуто досвід мовної реконструкції тексту “Слова” починаючи з М. Максимовича й О. Потебні. Спостережено, що послідовне відтворення лише повноголосних форм, а так само читання всіх єрів як голосних повного творення руйнує ритмічну структуру поетичного тексту. Це змушує припускати ритміко-стилістичну варіативність повноголосної / неповноголосної вимови відповідних звукосполук і складотворчої / нескладотворчої вимови єрів. Ритмічними вимогами зумовлені й окремі випадки реконструйованої “безвокалічної” вимови сполук на зразок припущувано односкладового брзы. Реконструйовано низку наголосів, відмінних від сучасної української мови, але підтверджених давнішими текстами та суголоссями “Слова” (Игόрь, полόвци, бόяре). Відповідно до вимог ритміки та теоретичних уявлень у багатьох лексемах відтворено відмінний від сучасної української мови кореневий наголос. Реконструйовано поетичні формули, базовані на суголоссях, із закономірною для фольклору варіативністю (въ древесе – въ лѣсѣ – подъ небеса; въ небесе – въ лѣсѣ – въ древесе). Висновки. В основу реконструкції покладений епічний 8-складник, відомий українському фольклору (наприклад, “Пісня про Довбуша”) та іншим фольклорним традиціям (індоєвропейським, фінно-угорським, грузинській тощо), західноєвропейському різномовному епосові епохи “Слова”. Реконструкція тексту “Слова” може базуватися на допущенні лексичних замін і пропусків (що потребують виправлення на основі суголось із сусідніми словами), складової вимови єрів в окремих стилістично зумовлених випадках, праслов’янської вимови єрів у складі архаїчних поетичних формул, послідовного використання лише коротких (нечленних) форм прикметника. Інформація про автора: Мосенкіс Юрій Леонідович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна адреса: yu.mosenkis@knu.ua
давньоукраїнська (києворуська) мова, церковно-слов’янська мова, “Слово о полку Ігоревім”, поетичні формули
Авторське право (c) 2025 Юрій МОСЕНКІС https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Взаємозв’язок структури та динаміки поезії Анатолія Мойсієнка (роль першого й останнього рядка тексту)
Вступ. У статті досліджується актуальна проблема сучасної лінгвістики — динаміка поетичного тексту як цілісної системи. Незважаючи на досягнення текстології, питання комплексного аналізу динамізувальних компонентів поезії, особливо у творчості сучасних авторів, залишається недостатньо висвітленим. Метою дослідження є комплексний аналіз взаємозв’язку перших та останніх рядків поетичних творів А. Мойсієнка та визначення їхньої ролі як ключових динамізувальних компонентів. Розуміння цих механізмів дозволить поглибити інтерпретацію авторського ідіостилю та естетичного впливу поетичного слова. Методи. Для досягнення поставленої мети було використано комплексний підхід, що включає описовий метод для систематизації мовних одиниць, метод суцільної вибірки для відбору фактичного матеріалу, лінгвостилістичний аналіз для інтерпретації художніх засобів та контекстуальний аналіз для вивчення їхнього значення в загальній структурі тексту. Основний матеріал дослідження — поезії А. Мойсієнка. Результати. Дослідження показало, що динаміка поетичного тексту А. Мойсієнка реалізується на всіх мовних рівнях. На фонетичному рівні звукоповтори (алітерації, асонанси) створюють ритмічний малюнок і підсилюють емоційне забарвлення. На лексико-семантичному рівні неологізми та морфемні особливості є ключовими чинниками динамізації, збагачуючи зміст і форму. Синтаксичні конструкції та граматичні трансформації ефективно моделюють рух і зміну природи, внутрішнього стану ліричного героя, філософські роздуми. Розділові знаки виконують важливу функцію в передачі інтонаційної динаміки. Висновки. Проведене дослідження підтверджує, що взаємозв’язок перших та останніх рядків у поезії А. Мойсієнка є свідомим художнім прийомом, який забезпечує смислове та емоційне розгортання тексту. Композиційні прийоми (кільцевий повтор, анафора та трансформація) є основними інструментами для створення ритмічної та смислової організації тексту. Розвиток ключових образів саду, снігів, дороги тощо від початкового представлення до їхньої багатошарової трансформації відображає глибинну філософську основу поезії автора. Отримані результати можуть бути використані для подальших студій сучасної лінгвопоетики. Інформація про автора: Філінюк Валентина Анатоліївна – кандидат філологічних наук, доцент, доцент кафедри української мови та літератури Хмельницької гуманітарно-педагогічної академії Електронна адреса: amicus.solaris@gmail.com
Авторське право (c) 2025 Валентина Філінюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Комунікативно-прагматичний потенціал дискурсивних маркерів у малій прозі Григора Тютюнника
Вступ. Сучасні лінгвістичні дослідження зорієнтовані на комунікативні та прагматичні аспекти вивчення мовних одиниць. Учені розглядають текст не просто як фіксацію повідомлення, а як засіб впливу та реалізації намірів автора. Цією тенденцією й пояснюється посилена увага мовознавців до дискурсивних маркерів – компонентів дискурсу, які, з одного боку, формують його структуру, забезпечуючи зв’язність і цілісність, а з іншого – відображають істинні комунікативні та прагматичні наміри мовця. Методи. У дослідженні застосовано загальнонаукові методи аналізу й синтезу, що слугували для поділу художнього дискурсу на частини, опису кожної з них та аналізованого контексту в цілому. Метод дискурс-аналізу було залучено для з’ясування ролей адресата й адресанта, а також обставин їхнього спілкування у художньому дискурсі. Метод лінгвістичного опису застосований для характеристики комунікативно-прагматичного потенціалу аналізованих дискурсивних одиниць. Результати. Дослідження дискурсивних маркерів у малій прозі Григора Тютюнника засвідчує їхню важливу роль у формуванні комунікативного та прагматичного виміру художнього тексту. Дискурсивні одиниці можуть уводити оцінний коментар, акцентувати увагу читача на авторській внутрішній чи зовнішній характеристиці персонажа, його ролі в композиційній системі твору, а також виконувати важливу функцію при введенні різних доповнювальних описів, що стосуються загалом усього, про що йдеться у розгляданих творах. Висновки. Як засвідчують студії над малою прозою Григора Тютюнника, дискурсивні маркери у творах письменника здатні вводити різноаспектну додаткову інформацію у власне авторській мові (щодо характеристики персонажа, його вчинків і дій, у описах подієвості тощо). Значно менше, порівняно з авторською мовою, спостерігаємо вживання дискурсивних одиниць у мові персонажів, зокрема в діалогічній мові або внутрішніх монологах героїв. На особливу увагу гаслуговують випадки, коли внутрішній монолог персонажа трансформується в розгорнуту авторську оповідь, чи навпаки: дискурсивний маркер забезпечує плавний перехід від авторського викладу до внутрішньомонологічного мовлення персонажа. Information about the author: Anna Hrabova – Postgraduate student at the Department of Ukrainian Language and Applied Linguistics, Educational and Scientific Institute of Philology, Taras Shevchenko National University of Kyiv E-mail: annagrabova@knu.ua
Дискурс, текст, дискурсивний маркер, авторська мова, мова персонажів
Авторське право (c) 2025 Анна Грабова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вербалізація ключових концептів КОНСТИТУЦІЙНОГО ПРАВА в тексті Конституції Сполучених Штатів Америки
Вступ. У сучасному світовому інформаційному просторі, зокрема у його сегменті, зорієнтованому на західні культурні цінності, США концептуалізують як зразок тривалої демократичної традиції державного будівництва та правового регулювання суспільного життя. Фундамент північноамериканської демократії закладено текстом Конституції США, що функціонує у майже незмінному вигляді протягом близько чверті тисячоліття. Текст вербалізує ключові концепти правового сегменту мовної картини світу суспільства США. Його важливість для України визначена роллю США як головного стратегічного партнера нашої держави. Методи. Провідним методом дослідження виступає лінгвоконцептологічний, застосування якого передбачає аналіз вербалізаторів ключових концептів тексту (у нашому випадку – належних до юридичного сегменту картини світу). Результати. На основі текстових вербалізаторів (на рівнях лексем, словосполук, речень, більших текстових фрагментів) проаналізовано загальні принципи концептуалізації ДЕРЖАВИ в Конституції США, специфіку концептуалізації типу та структури ДЕРЖАВИ, концепт ШТАТ як один із ключових для державно-правової системи США, концептуалізацію трихотомії ВЛАДИ як юридичної основи рівноваги демократичного суспільства, концептуалізація СЕКУЛЯРНОСТІ права та правового синкретизму, НЕДЕМОКРАТИЧНІ (НЕЕГАЛІТАРНІ) правові концепти первісного тексту Конституції США, «Білль про права» (конституційні поправки 1–10) яквербалізацію концепту ПРАВА ЛЮДИНИ, інші поправки до Конституції США як вербалізатори еволюції правової системи. Висновки. Текст Конституції США в цілому вербалізує макроконцепти ДЕМОКРАТІЯ та ФЕДЕРАЛІЗМ (із діалектичною рівновагою прав окремого ШТАТУ і федерального УРЯДУ). Ключовими концептами тексту, що становлять основу державно-правового ладу США, виступають СЕКУЛЯРНІСТЬ (= відсутність сакрального джерела) влади та права, РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ (= антимонархічний) та ЕГАЛІТАРНИЙ (= антистановий) характер держави (неегалітарні риси первісного тексту, зокрема у сфері прав жінок, індіанців та афроамериканців, були виправлені наступними поправками до Конституції), РОЗДІЛЕННЯ ВЛАД (рівновага у межах трихотомії законодавчої, виконавчої та судової гілок влади), ЦЕНТРАЛІЗАЦІЯ ВЛАДИ (посада сильного президента за відсутності посади прем’єр-міністра). Історично зумовленою колишньою залежністю від Британії може бути така риса ЗАКОНОДАВЧОЇ влади, як ДВОПАЛАТНИЙ парламент, де замість британських графств фігурують американські штати. До специфічних порівняно з іншими західними правовими системами рис юридичної системи США, вербалізованих текстом Конституції, належать НЕПРЯМІ ВИБОРИ через систему ВИБОРЩИКІВ (виборників). Інформація про автора: Тертичний Олексій Вікторович – аспірант, молодший науковий співробітник відділу романських, германських і балтійських мов Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України Електронна адреса: o.tertychnyy@gmail.com
мовна картина світу, концепт, вербалізація, концептуальні синоніми, концептуальні антоніми (опозиції), текст Конституції США
Авторське право (c) 2025 Олексій Тертичний https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Прикладні й теоретичні аспекти дослідження усного мовлення крізь призму лінгвістичної експертизи
Вступ. Розглянуто питання оновлення методологічного підходу до лінгвістичної експертизи усного мовлення. Потенціал для переосмислення проблеми міститься в експериментальних та прикладних досягненнях сучасної фонетичної науки. Досвід роботи автора з експертами у спеціальних експертних установах надає можливість звернути увагу методистів і юристів на посилення професійної підготовки експертів, зокрема на шляхи пристосування спеціальних знань із загальної та прикладної фонетики до експертних завдань зі спеціальності «Лінгвістичне дослідження усного мовлення» – 7.3. Методи. Використано метод оцінки фонетичного змісту в експертних дослідженнях щодо пристосування спеціальних знань до конкретних питань ідентифікації особи. Здійснено порівняння об’єкта, предмета та матеріалу (даних) у прикладних галузях, об’єднаних спільною потребою у фонетичних знаннях. Описано фонетичні підстави для поглиблення методологічних підходів у фоноскопічному дослідженні. Результати. Автор доповнив визначення спеціальних експертних знань і навів приклади помилкового оброблення необізнаним експертом лінгвістичних завдань, які були отримані зі спостережень в аналізованій спеціальності. Автор запропонував розробити модель коректного використання необхідних фонетичних знань для визначення ступеня достовірності експертних висновків. Висновки. Зроблено висновок про опосередкований вплив фонетичних знань на спроможність експерта пристосувати спеціальні знання до завдань експертного дослідження. Показано необхідність у зміні методологічних підходів, формуванні концептуальної бази й оволодінні інструментальним фонетичним аналізом акустичних параметрів мовлення. Інформація про автора: Дудник Зоя Василівна – кандидат філологічних наук, завідувач лабораторії експериментальної фонетики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна адреса: z.dudnyk@knu.ua
загальна і прикладна фонетика, експертиза усного мовлення, спеціальні знання експерта
Авторське право (c) 2025 Дудник Зоя Василівна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив мовного середовища Буковини й Галичини на змістові та структурні компоненти української друкованої реклами кінця ХІХ – початку ХХ століття
Вступ. Поняття мовної ситуації, традиційно досліджуване в соціолінгвістиці, означає сукупність усіх мов, що їх використовують у країні для забезпечення комунікації на всіх суспільних рівнях. Упродовж кількох останніх десятиліть проблему мовного середовища та одночасного використання двох чи більше мов у тому самому географічному просторі досліджують не лише в соціолінгвістиці, а також – в урбанолінгвістиці, дискурсології й багатьох інших галузях гуманітарних наук – передусім у контексті діалогу культур. Форму функціювання мови (чи кількох мов) у конкретному географічному просторі визначають як мовний ландшафт. Термін “мовний (семіотичний) ландшафт” – синонімічний до ряду інших термінів, що ними послуговуються сучасні соціолінгвісти: мовний ринок (linguistic market), мовна мозаїка (linguistic mosaic), екологія мов (ecology of languages), різноманітність мов (diversity of languages) або мовна ситуація (linguistic situation) тощо. Конкретні складники мовного ландшафту, а також культурно-історичні передумови його формування потребують глибшого дослідження на задокументованих мовних джерелах із тих територій, де віддавна тривали активні міжкультурні та міжмовні контакти. А Галичина й Буковина кінця ХІХ – початку ХХ ст. – це безперечно саме такі території. Невіддільним складником тогочасного міського мовного ландшафту, одним із його графічних маркерів та ідентифікаторів, була українська реклама, що її друкували галицькі та буковинські періодичні видання. Актуальність дослідження випливає з необхідності вивчення історико-фактологічних, соціокультурних, лінгвістичних аспектів становлення рекламного стилю української мови, зокрема – в контексті мовної ситуації Буковини й Галичини кінця ХІХ – початку ХХ ст., що послужить для формування цілісних уявлень про загальні та специфічні ознаки українських рекламних текстів цього періоду й розуміння української реклами як мовно-культурного феномену. Методи. Для дослідження рекламних оголошень, опублікованих у галицькій і буковинській періодиці кінця ХІХ – початку ХХ ст. (газети “Діло”, “Буковина”, “Добрі ради”; “Календар «Просвіти»”, “Буковинський календар”) застосовано методи первинної обробки та вибірки джерельної бази, аналітично-оглядовий, описово-інтерпретаційний, зіставний. Результати. На межі XIX – XX ст. українські рекламні тексти спрямовувались на поширення нових знань і водночас мали привертати увагу потенційних клієнтів, впливати на психологію адресата. Такі завдання визначили інформативно-закличну функцію реклами досліджуваного періоду, що мала всі ознаки сучасного рекламного тексту й містила такі основні структурні елементи: 1) заголовок (у змістовому плані це були переважно назви закладів, підприємств, власні особові імена підприємців); 2) звертання до клієнтів; 3) інформаційний блок; 4) шрифтові та інші графічні засоби актуалізації інформації; 5) підписи та коментарі; 6) графічно-ілюстративні компоненти (рамка, шрифт, малюнки товарів, декоративно-видільні засоби). Характерною прикметою української друкованої реклами кінця XIX – початку XX ст. були компоненти, зумовлені інтерферентними чинниками: 1) німецькомовні чи польськомовні написання власних назв, назв товарів, контактної інформації; 2) паралельне написання (глосування) назв рекламованих товарів принаймні двома мовами; 3) вживання запозичень з німецької, польської, румунської мов, адаптованих у південно-західних говірках чи міських койне внаслідок лексичної інтерференції; 4) застосування різних графічно-правописних систем української мови (“максимовичівки” та “кулішівки”). Висновки. Українські рекламні тексти кінця ХІХ – початку ХХ ст. виявляють себе як складник тогочасного мовного (семіотичного) ландшафту, оскільки відображають у своєму графічному та змістовому наповненні функціювання української мови в контактуванні з іншими мовами – німецькою, польською, румунською, що їх для досліджуваного періоду варто розглядати як співтериторіальні мови. Іншомовні компоненти характеризують і графіку, і зміст, і текстову стилістику української реклами досліджуваного періоду, завдяки чому вона постає як соціолінгвальний та культурно-історичний феномен, що відображає відповідний період розвитку української літературної мови. Подальше дослідження загальних та специфічних ознак української реклами кінця ХІХ – початку ХХ ст. необхідне для створення спеціальних словників української реклами, а також – для узагальнювальних теоретичних праць із рекламної комунікації, з історії українських культурних практик у медіасфері. Методи. Для дослідження рекламних оголошень, опублікованих у галицькій та буковинській періодиці кінця ХІХ – початку ХХ ст. (газети „Діло”, „Буковина”, „Добрі ради”, „Календар «Просвіти»”, „Буковинський календар”) застосовано методи первинної обробки та вибірки джерельної бази, аналітично-оглядовий, описово-інтерпретаційний, зіставний. Результати. На межі XIX – XX ст. українські рекламні тексти були спрямовані на поширення нових знань та водночас мали привертати увагу потенційних клієнтів, впливати на психологію адресата. Такі завдання визначили інформативно-закличну функцію реклами досліджуваного періоду, що мала всі ознаки сучасного рекламного тексту та містила такі основні структурні елементи: 1) заголовок (у змістовому плані це були переважно назви закладів, підприємств, власні особові імена підприємців); 2) звертання до клієнтів; 3) інформаційний блок; 4) шрифтові та інші графічні засоби актуалізації інформації; 5) підписи та коментарі; 6) графічно-ілюстративні компоненти (рамка, шрифт, малюнки товарів, декоративно-видільні засоби). Характерною прикметою української друкованої реклами кінця XIX – початку XX ст. були компоненти, зумовлені інтерферентними чинниками: 1) німецькомовні чи польськомовні написання власних назв, назв товарів, контактної інформації; 2) паралельне написання (глосування) назв рекламованих товарів принаймні двома мовами; 3) вживання запозичень з німецької, польської, румунської мов, адаптованих у південно-західних говірках чи міських койне внаслідок лексичної інтерференції; 4) застосування різних графічно-правописних систем української мови („максимовичівки” та „кулішівки”). Висновки. Українські рекламні тексти кінця ХІХ – початку ХХ ст. виступають складником тогочасного мовного (семіотичного) ландшафту, оскільки відображають у своєму графічному та змістовому наповненні функціювання української мови в контактуванні з іншими мовами – німецькою, польською, румунською, що їх для досліджуваного періоду варто розглядати як співтериторіальні мови. Іншомовні компоненти характеризують і графіку, і зміст, і текстову стилістику української реклами досліджуваного періоду, завдяки чому вона постає як соціолінгвальний та культурно-історичний феномен, що відображає відповідний період розвитку української літературної мови. Подальше дослідження загальних та специфічних ознак української реклами кінця ХІХ – початку ХХ ст. необхідне для створення узагальнювальних теоретичних праць з рекламознавства та спеціальних словників української реклами.
мовна ситуація Галичини і Буковини в кінці ХІХ – на початку ХХ ст., реклама в українських періодичних виданнях кінця ХІХ – початку ХХ ст., міжкультурна комунікація в рекламі, рекламні тексти як складник мовного ландшафту, правописні практики української мови як складник мовного ландшафту.
Авторське право (c) 2025 Людмила Ткач, Анна Закутня https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Тексти, що готували агресію: маніпулятивні стратегії ворогів України
Вступ. Упродовж останніх десятиліть в інформаційному просторі України активно функціонували тексти політичних діячів, що використовували мовні інструменти прихованого впливу з метою трансформації суспільної свідомості. Особливої уваги заслуговують публікації в. медведчука, В. Януковича та Д. Табачника, створені в період 1999-2008 років, оскільки саме вони становили ідеологічну базу для формування антиукраїнських наративів, які пізніше були використані під час інформаційної агресії росії проти України. Методи. Дібраний матеріал охоплює три тексти: “Україна: актуальні питання розвитку суспільства, держави і права” (1999) в. медведчука, “… І рік при владі” (2007) В. Януковича та “Україна в НАТО чи НАТО в Україні” (2008) д. табачника. Застосовано лінгвокогнітивний аналіз, дискурсивно-прагматичний підхід та якісний контент-аналіз для виявлення типових стратегій мовної маніпуляції. Результати. Установлено системне використання сугестивних прийомів, емоційного фреймування, апеляції до історичної травми, страху та бачення зовнішнього ворога. Застосовано метафоризацію, дихотомії, узагальнення, риторичні запитання, апеляції до авторитету, нормативні твердження, дисфемізми щодо опонентів, глорифікацію політичних союзів і концептів. Виявлено, що тексти спрямовані на створення у реципієнта ефекту безальтернативності запропонованих позицій, послаблення критичного мислення та стимулювання підтримки певного ідеологічного напряму. Типовою є стратегія легітимізації через формули об’єктивності та абстрактні номінації. У низці випадків спостерігаємо штучне фреймування реальності, що формує викривлену картину соціально-політичних процесів. Висновки. Досліджені публікації демонструють наявність сталих патернів інформаційного впливу, які, функціонуючи ще до відкритої агресії РФ, виконували підготовчу функцію для сприйняття ворожих наративів. Результати підтверджують потребу в дальшому вивченні внутрішніх джерел інформаційної деструкції та розробленні механізмів розпізнавання лінгвоманіпулятивного впливу в публічному дискурсі. Інформація про автора: Голота Тарас Сергійович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна адреса: taras.holota@knu.ua
мовна маніпуляція в друкованих текстах, мовні інструменти маніпуляції, вербалізація страху
Авторське право (c) 2025 Тарас Голота https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Дискурсивний маркер АЖ у динамічній системі висловлення, тексту
Вступ. Дослідження дискурсивів, що в останні десятиріччя набули поширення як у зарубіжній, так і в українській науковій літературі, спрямовані на функційне, семантико-прагматичне осмислення таких одиниць у текстових структурах, зокрема художніх, що пов’язано з питаннями зв’язності і цілісності, архітектонічних характеристик висловлення, твору. На окрему увагу заслуговує динамізаційний аспект аналізу таких дискурсивних слів, словосполук, що виступають засобом інтенсифікації, експресивізації художньої структури. Методи. Описовий, компонентний, дискурс-аналіз, інтент-аналіз. Результати. На тлі семантико-прагматичного опису дискурсивів у дослідженнях українських авторів проаналізовано роль дискурсивного маркера АЖ в організації динамічних утворень, що отримують вираження на рівні різних синтаксичних сегментів, у взаємозв’язку з різними (лексико-граматичними, паралелістичними, фразеологізованими тощо) формами висловлення; слугують важливими чинниками створення динамізаційно-образної системи окремої художньої структури. Висновки. У структурі висловлення, тексту дискурсивне слово здатне виконувати динамізаційно-актуалізаційну функцію а) у предикативно-рематичній позиції, зокрема, з дієслівними, а також з іншими частиномовними компонентами, здатними передавати вищий вияв ознаки; б) при введенні в текст усічених дієслівних форм, прислівникових предикатів типу глядь, гульк, раптом, що створює ефект раптовості, несподіваності; в) у контекстах, що ґрунтуються на синкретизмі ознаки (синій, аж чорний; солоний, аж гіркий; веселий, аж сумний); г) у фразеологізованих структурах тощо. Повтори дискурсивного слова, утворюваних ним синтагм у системі окремого тексту, здатні означувати динаміку композиційно-образних побудов цілісної структури художнього твору. Інформація про автора: Мойсієнко Анатолій Кирилович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна пошта: a.moisiienko@knu.ua
Дискурсивний маркер, висловлення, текст (дискурс), частка АЖ, динамізація, експресивізація
Авторське право (c) 2025 Анатолій Мойсієнко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Laus Hispaniae: історія називання відомої країни Іберійського півострова в українській мові
Вступ. У сучасній українській мові є низка запозичених власних назв, які суттєво відрізняються від відповідних найменувань у мові оригіналу. Адаптовані в тій чи тій мові номінації країн – екзоніми – протиставляють самоназвам цих теренів – ендонімамам: Грузія – Сакартвело, Бомбей – Мумбаї, Пекін – Бейджин, Лейпциг / Липськ – Ляйпціґ, Швейцарія – Швайцарія, Європа – Европа тощо. Екзотопоніми можуть мати лексичні, словотвірні й фонетичні варіанти, що залежить від джерела запозичення й подальших трансформацій у мові-реципієнті. Широка варіативність характерна і для назви найбільшої країни Іберійського півострова, яка здавна фігурувала в історичних хроніках і полемічних трактатах, а в ХХ ст. стала об’єктом висвітлення світових, зокрема й українських, ЗМІ. Методи. Для виявлення специфіки позначення відомої країни Іберійського півострова в різних європейських мовах застосовано зіставний (компаративний) метод, з метою аналізу виявлених одиниць в українській мові використано описовий метод, контекстуальний аналіз дав змогу простежити співвідношення мовних і позамовних чинників. Результати. На основі аналізу історії номінування сучасної Іспанії виокремлено декілька варіантів екзотопоніма та його похідних: 1) Ишпанія (ышпанія) / Іспанія; 2) Гишпанія (Гішпанія); 3) Еспанія. Запозичений з грецької мови екзотопонім Іспанія (Ишпанія) мав обмежене вживання аж до його закріплення в сучасних лексикографічних джерелах. Найтривалішу історію з-поміж зазначених назв мав полонізм Гішпанія, який домінував в українській літературній мові з кінця XVI – початку XVII ст. і до початку XX ст., коли за вірогідного посередництва романських мов поширення й кодифікації в правописі 1929 р. набула форма Еспанія та її похідні – найбільш точний відповідник ендоніма España, який уважаємо за доцільне рекомендувати до використання в сучасній літературній мові. Висновки. Дослідження історії вживання запозичених слів дають змогу встановити їхнє походження, джерело запозичення і фонетико-графічну специфіку в мові-реципієнті. Для аналізу таких назв важливо враховувати контекст уживання, а також позамовні чинники, які впливають на динаміку функціювання таких номінацій, їхню конотацію та референтну віднесеність. Не менш важливим чинником, який не залишає байдужими сучасних мовців, є автентичність українських слів, навіть запозичених. Тільки взявши до уваги всі аргументи в комплексі, можна зробити висновок про доцільність того чи того варіанта в сучасній літературній мові. Інформація про автора: Богомолець-Бараш Олександр Миколайович – доктор філософії, молодший співробітник відділу діалектології Інституту української мови НАН України Електронна адреса: bohomolets.barash@knu.ua
історія української мови, динаміка мовної норми, варіативність, онімна лексика, запозичення, український правопис.
Авторське право (c) 2025 Oleksandr Bohomolets-Barash https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Словотвірні процеси як джерело розвитку лексичної та словотвірної омонімії української мови
Вступ. Дослідження словотвірних явищ, пов՚язаних з омонімією різних мовних одиниць, належить до актуальних питань сучасного мовознавства. Попри тяглість постійної уваги науковців до проблем омонімії багато аспектів цього мовного явища й досі залишаються не до кінця розв’язаними. Зокрема, появу лексичних омонімів унаслідок дериваційних процесів описано лише в загальних рисах, хоча словотвірні механізми належать до найпродуктивніших внутрішніх чинників, що спричиняють появу омонімічних лексичних одиниць. Відтак мета пропонованої розвідки спрямована на те, щоб окреслити один із аспектів творення потенційних лексичних омонімів за словотвірними моделями демінутивних суфіксів. На особливу увагу заслуговує деривація іменників з образним компонентом змісту, у яких афікси виражають словотвірне значення “подібності” і за формою збігаються із суфіксами суб՚єктивної оцінки ‒ здрібнілими й пестливими. Методи. Пропоноване дослідження здійснено за допомогою методу лінгвістичного спостереження з використанням прийомів суцільної вибірки лексичного матеріалу за словниковими джерелами; компонентного аналізу дефініцій лексичних одиниць, структурного та когнітивно-ономасіологічного методів. Методом зіставлення встановлено різне лексикографічне закріплення досліджуваних одиниць: як семем у структурі полісемантів або ж як омолексем. Результати. В українській мові похідні іменники з образним компонентом змісту часто творяться від субстантивних основ за словотвірними моделями демінутивних формантів -ик-, -к-, -ок- та ін. Формування асоціативно-образних уявлень про об՚єкт номінації ґрунтується на універсальних когнітивних метафоричних моделях. Десемантизовані демінутивні суфікси виражають словотвірне значення “подібності”. Образні іменникові деривати, утворені за моделями демінутивних суфіксів від тієї самої твірної основи, позначають різні, не пов՚язані між собою елементи дійсності, а тому входять до окремих лексико-семантичних груп слів та до відмінних словотвірних типів. Відтак фіксування названих одиниць у лексикографічних працях ‒ у складі полісемії або як омонімічних слів ‒ належить до дискусійних питань. Ускладнюють цю проблему й різні погляди науковців на шляхи появи таких дериватів: їхнє виникнення внаслідок семантичної дивергенції або ж у результаті морфологічного словотворення. Висновки. Досліджувані образні деривати відображають особливий випадок формування словотвірних омонімів, які водночас є омолексемами або потенційно можуть ними стати. Словотвірний характер явища омонімії пов՚язаний передусім з використанням омосуфіксів, які в поєднанні з мотивувальною основою виражають різні, семантично не пов՚язані дериваційні значення. Поява однакових за фонемним і морфемним складом лексичних одиниць відображає залучення в процеси словотворення тих самих іменників-мотиваторів. Отже, дериваційні процеси описаного типу є важливим джерелом формування лексичної і словотвірної омонімії. Практика фіксації образних дериватів у лексикографічних працях, зокрема і як омолексем, потребує вироблення певних теоретичних критеріїв щодо семантичного наповнення словникових тлумачень з урахуванням змісту образних мотивувальних ознак. Інформація про автора: Гуцуляк Тетяна Євгенівна – доктор філологічних наук, доцент, професор кафедри сучасної української мови Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича Електронна адреса: t.gutsuliak@chnu.edu.ua
лексична омонімія, словотвірна омонімія, образний компонент значення, образні деривати, образні мотивувальні ознаки, метафорична модель, демінутивні моделі словотворення, лексикографія.
Авторське право (c) 2025 Тетяна Гуцуляк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Лексикографічне моделювання неосемантизмів у словниках української мови першої чверті ХХІ століття
Вступ. У сучасній українській мові спостерігаємо активне функціонування неосемантизмів – слів зі звичною формою, але новим значенням. Актуальність дослідження зумовлена потребою комплексного лексикографічного опрацювання таких одиниць. Мета розвідки – розкрити принципи та методологію моделювання неосемантизмів у словниках першої чверті XXI століття та презентувати власний електронний «Словник неосемантизмів». Методи. Для досягнення мети застосовано загальнонаукові методи індукції, дедукції, аналізу й синтезу, а також лінгвістичні методи: описовий, порівняльний, вибірковий та метод лексикографічного моделювання лексико-семантичних явищ. Результати. Оглянуто методи та прийоми лексикографування неосемантизмів у різних типах словників сучасної української мови: неологізмів, загальномовних тлумачних, індивідуально-авторських та мови творчих особистостей тощо, репрезентовано найпоказовіші приклади. Описано електронний «Словник неосемантизмів», створений на платформі «Lexonomy» у результаті узагальнення теоретичних напрацювань і практичних знахідок українських лексикографів. Схарактеризовано реєстр (730 лексем) та макроструктуру словника, що охоплює опис концепції, принципів його укладання та наповнення, список джерел ілюстративного матеріалу, перелік граматичних, стильових, галузевих та стилістичних ремарок. Особливу увагу зосереджено на мікроструктурі, яка моделює функціональний потенціал неосемантизма, - зонах реєстрового слова, граматичної інформації, ремарок, тлумачення, ілюстрації та паспортизації, стійких сполук, похідних одиниць, парадигматики та посилання на старе значення у давніших словниках. Проілюстровано зразки словникових статей для неосемантизмів різних частин мови. Висновки. Лексикографічне моделювання неосемантизмів залишається важливим та цікавим напрямом мовознавчих досліджень, адже мовна практика випереджає кодифікаційні процеси. Створений електронний ресурс сприяє фіксації неосемантизмів, дає змогу компактно й інформативно репрезентувати функціонування лексем з новими значеннями в мові та слугує корисним інструментом для аналізу мовної динаміки. Інформація про автора: Цигвінцева Юлія Олександрівна – доктор філософії, молодший науковий співробітник відділу лексикології, лексикографії та структурно-математичної лінгвістики Інституту української мови НАН України Електронна адреса: tsyhvintseva@nas.gov.ua
неосемантизм, лексикографічне моделювання, лексикографування, макроструктура, мікроструктура, словникова стаття, словник, лексикографія
Авторське право (c) 2025 Юлія Цигвінцева https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Від слова до цифри: лінгвостатистичний “портрет” ідіостилю Степана Бандери
Вступ. Особистість С. Бандери неодноразово ставала об’єктом дослідження вчених на предмет позамовних категорій, тоді як одна з найвиразніших сторін діяча – мовна – досі не була системно й глибинно вивчена. Не стала публіцистична спадщина С. Бандери й об’єктом системного лінгвостатистичного дослідження, що і зумовлює актуальність дослідження. Метою статті є опис статистичної параметризації лексичної та частиномовної структури текстів С. Бандери на матеріалі текстової вибірки 10-ти публіцистичних статей (першодруків). Методи: метод ретроспективного редагування тексту повторних друкованих видань, статистичні методи (обчислення статистичних параметрів, зіставлення емпіричних даних із довірчим інтервалом української публіцистики, метод статистичного моделювання), методика графічного унаочнення статистичних даних. Результати: 1) проведено ретроспективне редагування статей редакції 1978 р. і систематизовано текстовий матеріал дослідження у цифровому форматі, придатному для автоматичного оброблення; 2) укладено текстовий корпус усіх оцифрованих першодруків статей; 3) порівняно два варіанти тексту статей – першого видання та 1978 р.; 4) за реконструйованими текстами укладено частотні словники у Корпусі української мови; 5) сформовано стилеметричну модель статистичного дослідження і обчислено низку параметрів статистичної структури (лексичної та частиномовної) тексту С. Бандери; 6) порівняно емпіричні значення лінгвостатистичних параметрів, обчислених вручну, із довірчими інтервалами медійного стилю та автоматично обчисленими емпіричними даними вебзастосунку TextAttributor 1.0. Висновки. У ході дослідження було укладено першу в українській комп’ютерній лексикографії лексикографічну систему частотних словників на матеріалі текстів першодруків статей С. Бандери. Проведене лінгвостатистичне моделювання текстів дозволяє говорити про систематизацію статистичних даних і формування лінгвостатистичного “портрета” ідіостилю С. Бандери – це сукупність усіх емпіричних даних про статистичну структуру його текстів за дев’ятьома статистичними параметрами, зіставленими з довірчими інтервалами обчислених статистичних параметрів публіцистичного стилю української мови загалом. Інформація про авторів: Зубань Оксана Миколаївна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: oxana.zuban@knu.ua Кривенок Владислав Михайлович – студент Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: vladyslavkryvenok@knu.ua __________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Бук, С. Н. (2021). Велика проза Івана Франка: електронний корпус, частотні словники та інші міждисциплінарні контексти. ЛНУ імені Івана Франка. Бук, С. (2012). Кількісне зіставлення текстів (на матеріалі редакцій 1884 та 1907 років повісті Івана Франка “Boa constrictor”). Українське літературознавство, 76, 179–192. Дарчук, Н. (2021). Безсполучниковість у поетичних творах Лесі Українки. Лінгвістичні студії, 42, 117–138. https://doi.org/10.31558/1815-3070.2021.42.12 Зубань, О. (2020). Комп’ютерне лексикографічне моделювання морфемної системи української мови. ВПЦ “Київський університет”. https://doi.org/10.17721/978-966-439-819-7 Корпус української мови (2024). http://www.mova.info/corpus.aspx Перебийніс, В. С. (Ред.) (1967). Статистичні параметри стилів. Наукова думка. Перебийніс, В. С., Муравицька, М. П., & Дарчук, Н. П. (1985). Частотні словники та їх використання. Наукова думка. Словник української мови: в 11 томах (1970–1980). Наукова думка. http://ukrlit.org/slovnyk/slovnyk_ukrainskoi_movy_v_11_tomakh Фаріон, І. (2013). Мовна норма: знищення, пошук, віднова (культура мовлення публічних людей). Місто НВ. Ципердюк, О. (2013). Публіцистичне мовлення Степана Бандери з погляду сучасних мовних норм. Наукові праці [Чорноморського держ. ун-у ім. Петра Могили комплексу Києво-Могилянська академія]. Сер: Філологія. Мовознавство, 216, 204, 118–123. TextAttributor 1.0. (2024). http://ta.mova.info TextAttributor 1.0. Методика (2024). http://ta.mova.info/methods СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ[1] Бандера, С. (1946a). До засад нашої визвольної політики. Визвольна політика, ч. 9–10, 12–19. Бандера, С. (1946b). До проблеми політичної консолідації. Визвольна політика, ч. 4–5, 6–24. Бандера, С. (1946c). Значення широких мас та їх охоплення. Визвольна політика, ч. 1, 15–17. Бандера, С. (1948a). Пляновість революційної боротьби в краю. Визвольна політика, ч. 1 (18), 8–18. Бандера, С. (1948b). Слово до українських націоналістів-революціонерів за кордоном. Видання ЗЧ ОУН. Бандера, С. (1950a). В десяту річницю створення Революційного Проводу ОУН (10.2.1940). Сурма, ч. 18–19, 1–8. Бандера, С. (1950b). Війна в Кореї і національно-визвольна політика. Сурма, ч. 21, 1–3. Бандера, С. (1950с). Друзі – українські націоналісти! Сурма, ч. 24, 4–5. Бандера, С. (1950d). Третя світова війна і визвольна боротьба. Сурма, ч. 22–23, 1–4; ч. 24, 7–10. Бандера, С. (1950e). Українська національна революція, а не тільки протирежимний резистанс. Український самостійник, ч. 3, 2–3; ч. 5, 2–3; ч. 7, 2–3; ч. 8, 2; 10, 2; ч. 11–13, 2–3; ч. 15, 2–3. Бандера, С. (1954). Командир – провідник (слідами сл. пам. Романа Шухевича). Шлях перемоги, ч. 3, 2; ч. 5, 2; ч. 6, 2; ч. 7, 2. Бандера, С. (1959). Мої життєписні дані (початковий машинопис автобіографії С. Бандери з редакторськими правками 1961 р. для “Гомону України”). Ф. 21 оп. 1 од. зб. 37. Бандера, С. (1961). Мої життєписні дані. Гомін України, 42/648, 2; 43/649, 2; 44/650, 2; 45/651, 2. Бандера, С. (1998). Перспективи української революції. Видавнича фірма “Відродження”. http://dontsov-nic.com.ua/stepan-bandera-perspektyvy-ukrajinskoji-revolyutsiji/ [1] Узято з https://ounuis.info/library/ (електронна бібліотека Архіву ОУН), окрім останнього джерела.
українська мова, ідіостиль, стилеметрична модель, статистичний параметр, корпус текстів, частотний словник
Авторське право (c) 2024 Оксана ЗУБАНЬ, Владислав КРИВЕНОК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Індексування негативного сентименту українськомовного тексту системою “TextAttributor 1.0”
Вступ. У ХХІ столітті інформаційне поле є повноцінним полем бою. В українському інформаційному просторі все більшої ваги набуває проблема токсичності тексту, мови ворожнечі (ненависті). Саме тому інтерес дослідників до маркерів негативної тональності тексту, особливо медійного, невпинно зростає. У статті описано структуру та результати роботи окремого модуля автоматичної системи статистичної параметризації українськомовних текстів “TextAttributor 1.0” – лінгвістичну експертизу токсичності тексту. Завдання вирішуються двома методами: методом словників і правил (обчислення статистичних параметрів) та методом машинного навчання. Результати дослідження ґрунтуються на матеріалі корпусу мережевих медіатекстів політичного дискурсу обсягом 10 млн слововживань. Для реалізації мети було створено лексикографічну базу даних, до якої увійшли три словники: емоціогенів, мови ворожнечі та токсичних сполук, а також сформовано навчальну та контрольну вибірки текстів, на яких проводилося оцінювання параметрів обраної моделі методом машинного навчання. У межах проєкту було обрано ефективну для обчислень архітектуру на основі методу fastText та його інструментальних засобів. Індекс токсичності обчислюється за допомогою вербальної ідентифікації негативного сентименту тексту на базі створеного лінгвістичного та програмного забезпечення й унаявнюється через згенеровану системою лінгвістичну експертизу тексту, що відображає статистичну картку семантичних класів негативної лексики за класифікаційними маркерами лексикографічних списків та висновок нейронної мережі. Висновки. Система “TextAttributor 1.0” перебуває на етапі тестування і вдосконалення функцій, тому в статті описується проміжна β-версія системи, проте отримані результати з визначення токсичності свідчать, що розроблена методика квантування вербальних засобів за семантичними параметрами (негативна емотивність) методами словників та правил і машинного навчання є ефективною для досягнення поставлених завдань і дає можливість не лише визначити межу між токсичним і нейтральним текстом, а й на підставі властивих тексту лексичних категорій наблизитися до розв’язання проблеми автоматичного виявлення наративу тексту. Методика розроблення модулю визначення токсичності медійного тексту в системі “TextAttributor 1.0” описана й оприлюднена на сторінці вебзастосунку у квітні 2024 р., але у формі науково-дослідницької статті ця інформація друкується вперше. Інформація про авторів: Дарчук Наталія Петрівна – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: n.darchuk@knu.ua Зубань Оксана Миколаївна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: oxana.zuban@knu.ua Робейко Валентина Василівна – асистент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: valentyna.robeiko@knu.ua Цигвінцева Юлія Олександрівна – доктор філософії, молодший науковий співробітник відділу лексикології, лексикографії та структурно-математичної лінгвістики Інституту української мови НАН України (Україна). Електронна адреса: tsyhvintseva@nas.gov.ua ____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Дарчук, Н., Зубань, О., Лангенбах, М., & Ходаківська, Я. (2016). АГАТ-семантика: семантичне розмічування корпусу української мови. Українське мовознавство, 1(46), 92–102. https://doi.org/10.17721/um/46(2016) Дарчук, Н. (2019). Лінгвістичні засади автоматичного сентимент-аналізу українськомовного тексту. Science and education a new dimension, 189, 10–13. https://doi.org/10.31174/SEND-Ph2019-189VII55-02 Залуцька, О., Молчанова, М., Мазурець, О., Мельник, О., & Скрипник, Т. (2023). Метод інтелектуального аналізу емоційної тональності текстової інформації для визначення поведінкових намірів нейромережевими засобами. Вісник Хмельницького національного університету. Технічні науки, 1, 5, 67–73. https://elar.khmnu.edu.ua/server/api/core/bitstreams/7d4a9f0d-53d5-4633-bf69-e360e5206a70/content Зубань, О. М., & Білоус, В. В. (2018). Автоматичне визначення лексичної тональності українськомовного тексту (на матеріалі новин ТСН). У V Міжнародна науково-практична конференція “Інформаційні технології та взаємодії (IT&I’2018)”, (c.182–183). http://iti.fit.univ.kiev.ua/wp-content/uploads/ITI-2018.pdf Іванов, Є.М., & Коваленко, С. В. (2017). Розробка web-додатка для аналізу тональності текстової інформації. Інформаційні технології: наука, техніка, технологія, освіта, здоров’я, 1, 18–19. https://core.ac.uk/download/pdf/161789959.pdf Корпус української мови (2003–2024). Mova.info: лінгвістичний портал. http://www.mova.info/corpus.aspx Оленич, І., Притула, М., Сінькевич, О., & Хамар, О. (2021). Система автоматичного визначення тональності тексту. Електроніка та інформаційні технології, 15, 16–23. https://doi.org/10.30970/eli.15.2 Почепцов, Г. (2016). Сучасні інформаційні війни. Видавничий дім “Києво-Могилянська академія”. Романюк, А., & Романишин, М. (2013). Тональний словник української мови на основі сентимент-анотованого корпусу. Українське мовознавство, 43, 63–74. Словник з медіаграмотності (2022). https://filter.mkip.gov.ua/wp-content/uploads/2022/10/slovnyk.pdf Стахів, М., & Скопівський, М. (2024). Від аналізу тексту до моделювання природної мови: комплексне дослідження. Вісник Хмельницького національного університету. Серія: Технічні науки, 333 (2), 242–250. https://doi.org/10.31891/2307-5732-2024-333-2-38 Толочко, О. (2023). Тональний словник української мови. https://github.com/Oksana504/sentimentdictionary-uk Шаховська, Н. Б., & Гірак, Х. Ю. (2017). Шкалювання емоційно забарвлених слів для використання у методах класифікації тональності. Вісник Національного університету “Львівська політехніка”, 872(1), 195–203. https://science.lpnu.ua/sites/default/files/journal-paper/2018/jun/13016/ilovepdfcom-195-203.pdf Шингалов, Д. В., Мелешко, Є. В., Минайленко, Р. М., & Резніченко, В. А. (2017). Методи автоматичного аналізу тональності контенту у соціальних мережах для виявлення інформаційно-психологічних впливів. Техніка в сільськогосподарському виробництві, галузеве машинобудування, автоматизація, 30, 196–202. http://nbuv.gov.ua/UJRN/znpkntu_2017_30_29 Ялова, К., Яшина, К., Говорущенко, Т., & Тарасюк, О. (2021). Сентимент-аналіз засобами нейронної мережі. Математичне моделювання, 1(44), 30–37. https://doi.org/10.31319/2519-8106.1(44)2021.235906 Cambria, E., Zhang, X., Mao, R., Chen, M., & Kwok, K. (2024). SenticNet 8: Fusing emotion AI and commonsense AI for interpretable, trustworthy, and explainable affective computing. In International Conference on Human-Computer Interaction (HCII). https://sentic.net/publications/ Cui, J., Wang, Z., Ho, S.-B., & Cambria., E. (2023). Survey on sentiment analysis: evolution of research methods and topics. Artifcial Intelligence Review, 56, 8469–8510. https://doi.org/10.1007/s10462-022-10386-z Joulin, A., Grave, E., Bojanowski, P., Douze, M., Jégou, H., & Mikolov, T. (2016). FastText.zip: Compressing text classification models. Cornell Univercity. Computer Science. Computation and Language. https://doi.org/10.48550/arXiv.1612.03651 Nandwani,, & Verma,R. (2021). A review on sentiment analysis and emotion detection from text. Social Network Analysis and Mining, 11, 81. https://doi.org/10.1007/s13278-021-00776-6 Paul,, Das Chatterjee,A., Misra, D., Majumder, S., Rana, S., Gain, M., & Sil, J. (2024). A survey and comparative study on negative sentiment analysis in social media data. Multimedia Tools and Applications, 1–50. https://doi.org/10.1007/s11042-024-18452-0 Reveilhac,, & Morselli,D. (2022). Dictionary-based and machine learning classification approaches: a comparison for tonality and frame detection on Twitter data. Political Research Exchange, 4(1), 182–184. https://doi.org/ 10.1080/2474736X.2022.2029217 TextAttributor 1.0 (2024). http://ta.mova.info TextAttributor 1.0. Методика (2024). http://ta.mova.info/methods Shkvorchenko,N. (2023). Political toxicity in the contrastive perspective (Based on American, British and Ukrainian media discourse). Cognition, communication, discourse, 26, 152–173. https://doi.org/10.26565/2218-2926-2023-26-09
українськомовний медіатекст, токсичний текст, мова ворожнечі, тональність, негативний сентимент, індекс токсичності тексту
Авторське право (c) 2024 Наталія ДАРЧУК, Оксана ЗУБАНЬ, Валентина РОБЕЙКО, Юлія ЦИГВІНЦЕВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Мовні засоби маніпуляції в рекламі на українських Telegram-каналах
Вступ. Оскільки доступ до інтернету нині з’являється в усе більшої кількості українців, засоби масової інформації (ЗМІ) поступово переходять від традиційних способів поширення інформації до сучасних, як-от канали або профілі у соцмережах, чат-боти тощо. Досліджено мовні засоби маніпуляції в рекламі на українських Telegram-каналах. Проаналізовано 12 000 дописів із Telegram-каналів “Times of Ukraine”, “Реальна Україна / Радар Тривога” та “ХК Київ”. Методи. Матеріал охоплює понад 950 000 слововживань, включно з 1200 рекламними оголошеннями. Використано такі методи лінгвістичного дослідження, як аналіз і синтез. Результати. Виявлено послідовне використання авторами рекламних текстів директивного стилю, емоційно забарвленої лексики, іконічних знаків (емоджі), апелювання до авторитету, упущення першоджерел інформації, гіперболізації, капіталізації (написання слова великими літерами), виділення окремих фраз жирним шрифтом, імплікації страху і відчуття терміновості, закликів до дії, тактики переконання кількістю (у випадку наведення статистичних відомостей), маніпуляції відчуттям неповноцінності тощо. Використання емоційно забарвленої лексики виявилося характерним в усьому кластері матеріалів. Автори використовують афективну лексику, яка резонує з почуттями аудиторії та посилює переконливість повідомлень. Визначено, що систематичні апеляції до авторитету через посилання на впливових діячів або інституції можна розглядати як тактику встановлення та / або зміцнення довіри до джерела інформації. Під час аналізу виявлено надуживання авторами дописів прийомом замовчування першоджерела, що унеможливлює визнання таких повідомлень як достовірних. Дослідження також продемонструвало використання гіперболічних висловів, покликаних створити підвищене відчуття терміновості й змусити читача діяти на користь Telegram-каналу. Висновки. Отримані результати підкреслюють потребу в підвищенні рівня медіаграмотності серед споживачів цифрового контенту. Результати дослідження можуть послугувати основою для розроблення методів самозахисту від інформаційної маніпуляції в соціальних мережах. Інформація про автора: Голота Тарас Сергійович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: taras.holota@knu.ua ___________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Білоконенко, Л. А. (2013). Дискурсивні маркери конфліктності: когнітивний та прагматичний аспекти. Вісник Дніпропетровського університету. Серія : Мовознавство, т. 21, 19(1), 45–51. http://nbuv.gov.ua/UJRN/vdumo_2013_21_19%281%29__10 Бугайова, О. (2019). Семантичні лексико-словотвірні поля в соціальній рекламі як засіб мовного програмування. Society. Document. Communication, 6, 92–105. https://doi.org/10.31470/2518-7600-2018-6-92-105 Віннічук, О. В., Білецька, Т. В. (2020). Психологічні аспекти в політичній рекламі: український досвід. Вісник Національного університету оборони України, 5(58), 41–47. https://doi.org/10.33099/2617-6858-2020-58-5-41-47 Гнезділова, Я. В. (2016). Емоційна маніпуляція: техніки і технології впливу. Мова і культура, 18, т. IV(179), 171–176. Екшмідт, В. Р. (2015). Мовленнєва маніпуляція: персуазивність та сугестія. Мовні і концептуальні картини світу, 1(52), 275–281. Киричок, Т. Ю. (2008). Використання переваг гіпертекстових технологій в мережевій рекламі. Технологія і техніка друкарства, 3–4(21–22), 74–79. https://doi.org/10.20535/2077-7264.3-4(21-22).2008.58843 Різник, В. А. (2023). Протидія дезінформації в політичній рекламі: правовий аспект. Вісник Львівського торговельно-економічного університету. Юридичні науки, 13, 39–44. https://doi.org/10.32782/2616-7611-2023-13-07 Cambridge Dictionary. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/emoji Gradus Research Company. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://gradus.app/uk/open-reports/what-ukrainians-buy-and-do-online-during-war/ KIIS. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://kiis.com.ua/?lang=ukr&cat=reports&id=1307&page=1&fbclid=IwAR3QKVvs3SthNnBLDZTKJO8Hyw_wGTImhLfpAXsyKQl28PWfXhZlsZbVkX0 TGStat. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://uk.tgstat.com/ СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ Реальна Україна / Радар Тривога UA. https://t.me/joinchat/l2TNexCNI 6YzZDIy ХК Київ. https://t.me/joinchat/AAAAAFRlCKwVZLRkEQPdEg Times of Ukraine. https://t.me/joinchat/316JiBCDCgljMzEy
мовна маніпуляція в рекламних текстах, мовні інструменти маніпуляції емоціями, вербалізація дезінформації в медіа
Авторське право (c) 2024 Тарас ГОЛОТА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Афектоніми в мовній картині світу українців ХХІ ст.
Вступ. Афектоніми – це мовні засоби з притаманним їм позитивно-оцінним забарвленням, що виражається емоційними лексемами на різних мовних рівнях. Такі одиниці в сучасній українській пісенній ліриці не були предметом лінгвістичного дослідження, що й зумовило актуальність пропонованої статті. Вивчення афектонімів у текстах сучасних українських пісень допоможе зрозуміти їхню роль у мовній картині світу українців ХХІ століття. Методи. Для виконання поставлених у дослідженні завдань застосовано системний, контекстуальний і компонентний аналіз з елементами описового і функціонального методу. Результати. Афектонімам властиве лексико-семантичне розмаїття, цей клас слів постійно збагачується завдяки творчості комунікантів. Ключовою особливістю афектонімів є їхня спрямованість на те, щоб викликати реакцію адресата. Сучасні українські гурти та виконавці використовують афектоніми таких лексико-семантичних груп: 1) зооморфізми; 2) флоризми; 3) лексеми на позначення людей за зовнішніми ознаками та ставленням до них мовця; 4) назви з астрономічним та метеорологічним значенням; 5) назви міфологічних істот, героїв відомих творів; 6) назви титулів; 7) назви зі значенням коштовності; 8) лексеми з негативною семантикою, ужиті в пестливому значенні; 9) назви абстрактних понять; 10) ввічливі та офіційні форми; 11) назви предметів побуту; 12) назви зі значенням ʻкоханийʼ. У текстах сучасних українських гуртів і виконавців переважають афектоніми іменникового типу через їхню здатність виражати глибокі емоції. Прикметники вживають рідше, оскільки їхня емоційна насиченість нижча, але нестягнені форми прикметників жіночого роду свідчать про продовження фольклорних традицій. Музиканти використовують афектоніми для створення складних виражень емоцій і звукових образів у ліриці. Висновки. Доведено, що афектоніми посідають чільне місце у творчому доробку сучасних авторів музичних тестів. Ці одиниці є продовженням української народнопісенної традиції, а також органічним компонентом спілкування і творчості як попередніх поколінь, так і сучасних українців. Інформація про автора: Грицина Зоряна Борисівна – магістрантка Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: zoriana.gr@gmail.com ____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Григораш, С.М. (2013). Лексика інтимної сфери життя людини (номінації осіб): структурно-семантичні особливості. Вісник Житомирського державного університету. Філологічні науки, 6 (72), 261–265. Данилюк, Н.О. (2010). Поетичне слово в українській народній пісні. Волинський національний університет ім. Лесі Українки. Дашко, Л.Т. (2013). Афектонім в англійській мові. Лексико-семантичний аналіз. Мови і світ: дослідження та викладання, 115, 250–252. Жайворонок, В. В. (Ред.) (2012). Словник української мови. Просвіта. Журавльова, Н.М. (2012). Поетика української епістолярної ввічливості ХІХ – початку ХХ століття. Запорізький нац. ун-т. Махній, М. М. (2011). Українські афектоніми: розмаїття інтимних назв коханої людини. У М. М. Махній. Незвичайна антропологія: науково-популярний курс (с. 168–171). ЧНПУ. Мокляк, О.І. (2015). Лінгвопрагматичні характеристики українських афектонімів [Дис. канд. філол. наук, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України]. Полюга, Л.М. (1984). Ой ти, дівчино, ясная зоре! (Про звертання до коханої). Культура слова, 27, 70–73. Попович, А.С. (Ред.) (2017). Стилістика української мови. Кам’янець-Подільський національний університет імені Івана Огієнка. Романенко, О. П. (2022). Комбінаторна семантика демінутивів у новогрецькій, сербській та українській мовах (на матеріалі колискових пісень) [Дис. доктора філософії (Філологія), Київський національний лінгвістичний університет]. Улицький, С., & Левицький, Б. (Ред.) (1946). Український народній співаник. https://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/20785/file.pdf Чабаненко, В.А. (1984). Основи мовної експресії. Вища школа. Harrod, S.G. (1909). Latin terms of endearment and of family relationship; a lexicographical study based on volume VI of the Corpus Inscriptionum Latinarum. Princeton University. Kobos, Z.-K., & Jurič, P. (2010). Pogled v poljsko, slovensko in makedonsko jezikovno čustveno plat. https://repozitorij.uni-lj.si/Dokument.php?id=144542&lang=slv Kunze, K. (1998). Vor- und Familiennamen im deutschen Sprachgebiet. Deutscher Taschenbuch Verlag. Perlin, J., & Milewska, M. (2000). Afektonimy w polskim, francuskim, hiszpańskim i niderlandzkim. Analiza morfologiczna i semantyczna. Uczucia w języku i tekśtie. Jeźyk a kultura, 14, 165–173. Słownik SJP.PL. https://sjp.pl/ Treps, M. (1997). Le Dico des mots-caresses. SEUIL.
афектонім, лексико-семантичні групи афектонімів, оцінне забарвлення, мовна картина світу
Авторське право (c) 2024 Зоряна ГРИЦИНА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Експліцитні способи вираження компаративності в українських пареміях ХІХ ст.
Вступ. Для сучасної історичної лінгвістики надзвичайно актуальним є дослідження компаративності мовних одиниць, адже вербалізація процесів і результатів порівняння дій, ознак, явищ чи предметів не лише проливає світло на систему поглядів наших предків, їхніх уявлень про людину та її місце у світі, а й дає змогу простежити особливості мовної системи на певному синхронному зрізі. Особливо цікавим є виявлення специфіки добору мовних засобів для реалізації порівняльної семантики в пареміях, які були невід’ємною частиною мовної картини світу українців минулого. Методи. У дослідженні застосовано зіставний метод для розгляду особливостей способів вираження компаративності в пареміях, засвідчених у збірках “Галицько-руські народні приповідки” (1901–1910) І. Франка та “Українські приказки, прислів’я і таке інше” (1864) М. Номиса, а також описовий метод з прийомом внутрішньої інтерпретації для класифікації аналізованих одиниць за чітко визначеними параметрами. Результати. На основі наявних класифікацій порівняльних конструкцій було запропоновано власну класифікацію способів вираження компаративності в пареміях. Визначено два основні способи вираження порівняльних відношень у паремійних одиницях – експліцитний та імпліцитний, а також їхні підвиди. Докладно проаналізовано структурно цілісні порівняльні конструкції (порівняльні звороти (непоширені й поширені) зі сполучниками як, мов, немов, наче, неначе, неначебто, ніби, нібито, немовби, немовбито та ін. + підрядні речення); конструкції з формами ступенів порівняння прислівників і прикметників: кращий, ніж…; вищий, ніж…; одиниці, що мають лише об’єкт порівняння. Особливу увагу присвячено компаративним пареміям, до складу яких входять давні за походженням порівняльні сполучники (мол, аки/ак, коби), яких сучасна українська мова не фіксує, а також одиницям з двома порівняльними сполучниками, що виступають засобами мовного оформлення компаративної семантики. Висновки. Дослідження компаративних паремій, засвідчених в аналізованих збірках, дає змогу виявити специфіку “ословлення” дійсності українцями XIX ст., з’ясувати роль і місце паремій у їхній мовній картині світу, простежити динаміку лексичної та фразеологічної підсистем української мови цього періоду. Серед експліцитних способів вираження компаративності найбільш продуктивним є творення структурно цілісних порівняльних конструкцій (порівняльні звороти (непоширені й поширені) з порівняльними сполучниками, а також підрядні речення). Інформація про автора: Бондаренко Максим Олегович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: maximbondarenko@knu.ua ___________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Бондаренко, М. О. (2023a). Семантика і лінгвокультурний потенціал компаративних паремій (на матеріалі збірки Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше”). Українська мова, 1(85), 114–124. https://doi.org/10.15407/ukrmova2023.01.114 Бондаренко, М. О. (2023b). Онімний простір українських компаративних паремій (на матеріалі збірки Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше”). Українське мовознавство, 53, 120–134. https://doi.org/10.17721/um/53(2023).120-134 Воробйова, Ж. Ю. (2005). Порівняння в функціонально-семантичному аспекті. Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Серія 8: Філологічні науки (мовознавство і літературознавство), 1, 41–45. Грипас, О. Ю. (2013). Принципи категоризації компаративності як системного утворення в українській мові. Studia philologica, 2, 16–19. Грипас, О. Ю. (2010). Аспекти дослідження функціонально-семантичної категорії порівняння. Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Серія 10 : Проблеми граматики і лексикології української мови, 6, 97–100. Романченко, А. П. (2012). Лексико-семантичні засоби вираження компаративності (функції та їх реалізація). Вісник ОНУ, 17, 4, 149–158. Садова, Г. Ю. (2006). Семантико-синтаксична організація компаративних паремій [Автореф. дис. канд. філол. наук, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України]. Шаповалова, Н. П. (1998). Функціонально-семантичний статус порівняльних конструкцій у сучасній українській мові [Автореф. дис. канд. філол. наук, Дніпропетровський державний університет]. Шульга, С. Я. (2015). Компаративні відношення на матеріалі українських та англійських паремій: зіставний аспект. Науковий вісник Міжнародного гуманітарного університету. Серія: Філологія, 19(2), 137–140. Щепка, О. (2015). Компаративні одиниці як репрезентанти функційно-семантичної категорії градуальності. Наукові записки Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського. Серія : Філологія (мовознавство), 22, 121–124. СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ Г. – Грінченко, Б. (Упоряд.) (1996). Словарь української мови: у 4 т., т. 2. Наукова думка. Н. – Номис, М. (Уклад.), Пазяк, М. М. (Упоряд.) (1993). Українські приказки, прислів’я і таке інше. Либідь. СС – Цейтлин, Р. М., Вечерка, Р., & Благова, Э. (Ред.) (1999). Старославянский словарь (по рукописям Х–ХІ веков). Русский язык. СУМ – Білодід, І. К. (Ред.) (1970–1980). Словник української мови: в 11 т., т. 4. Наукова думка. СУМ XVІ–XVII – Гринчишин, Д., & Чікало, М. (Ред.) (1994). Словник української мови XVI – першої половини XVII ст., 1. Інститут українознавства ім. І. Крип’якевича НАН України. Ф. – Франко, І. (Ред.) (2006). Галицько-руські народні приповідки: у 3-х т. Видавничий центр ЛНУ імені Івана Франка.
компаративність, компаративні паремії, порівняльні конструкції, структурні особливості паремій, експліцитні способи вираження компаративності, мовна картина світу
Авторське право (c) 2024 Максим БОНДАРЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Барвистий світ поезій Анатолія Мойсієнка
Вступ. Розглянуто барвний світ поезій А. Мойсієнка, у якому чітко окреслено мовну картину світу автора, його внутрішнє сприйняття довкілля через колір. Аналіз здійснено в лексико-семантичному аспекті; враховано граматичне і словотвірне вираження барвопозначень, що дозволило чітко окреслити ментальну свідомість письменника, його мистецьку особистість, яка виступає невід’ємною частиною поезій автора, формує настрій твору, його неповторність. Уживання колірної гами невід’ємне від ідіостилю письменника, що визначає творче обличчя автора, проявляється в його поглядах на явища природи та людське життя. Методи. Описовий, контекстологічний, трансформаційно-стилістичний. Результати. У поезії А. Мойсієнка барви позначають явища природи, служать засобами змалювання пейзажів, портретів, явищ навколишнього світу, передають настрій ліричного героя, змальовують як абстрактні поняття, так і конкретні предмети. Усі ці барвні образи увібрали глибину національної культури, народної психології, індивідуального світобачення митця. В арсеналі автора як ахроматичні, так і хроматичні барви; барвні лексеми виражені різними частинами мови: прикметниками, іменниками, дієсловами, прислівниками, які мають різну структуру, передають різну насиченість кольору, характеризуються неоднаковою синтагматикою з різним асоціативним полем. Висновки. Барвний світ поезій Анатолія Мойсієнка – це його життя, довкілля, рідна земля, люди, що його оточують, тобто яскравий, різноманітний національно-культурний часопростір, у якому перебуває ліричний герой авторових поезій. Колористична парадигма поетичних творів митця охоплює найширший пласт семантикопозначень предметів і явищ навколишнього світу, портретних і внутрішньопочуттєвих характеристик. Кожна барва стає індивідуальним маркером поетичного тексту, може змінюватися за колірним тоном, насиченістю і яснотою, що дозволяє досить точно і в той же час образно означувати навколишній світ і ліричного героя в ньому. Інформація про автора: Кочан Ірина Миколаївна – доктор філологічних наук, професор, завідувач кафедри українського прикладного мовознавства філологічного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка (Україна). Електронна адреса: kim1950@i.ua ___________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Кононенко, В. (2018). Лінгвопоетичні етюди. Вид-во Прикарпат. нац. ун-ту ім. В. Стефаника. Осіпчук, Г. (2020). Рецепція образу природи в поетичному доробку Анатолія Мойсієнка (на матеріалі збірки “Мене любов’ю засвітили скрипки”). Актуальні питання гуманітарних наук, 29, 3, 72–78. eUSPUIR. https://dspace.udpu.edu.ua/handle/123456789/ 13215 Строкаль, О. (2018). Поетика кольороназв у творах Анатолія Мойсієнка. Українське мовознавство, 1(48), 29–36. https://doi.org/10.17721 /um/48(2018).29-36 СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ Мойсієнко, А. К. (2006). Вибране. Поезії і переклади / Передмова Жулинського М. Г. Фенікс. Мойсієнко, А. (2022). Зелен-кущ на кам’янім узбіччі. Інтерсервіс.
барви поезій, семантика барволексем, авторська картина світу, ідіостиль, А. Мойсієнко
Авторське право (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Структурні і функційні особливості парцельованих конструкцій (на матеріалі поезій Анатолія Мойсієнка)
Вступ. Парцельовані конструкції кваліфікуються як особливі стилістичні фігури, у яких частини єдиного речення інтонаційно або пунктуаційно розмежовуються на самостійні речення. Основне висловлювання вважається базовою частиною, а парцелятом – одна або кілька виокремлених компонентів, що функціонують як окремі синтаксичні одиниці, проте перебувають у повній залежності від головної структури і за змістом, і за синтаксичними функціями. Основними вважаються змістопідсилювальна й ритмомелодійна функції парцельованих конструкцій, які використовуються насамперед для підсилення їхньої смислової ваги. Методи. Для з’ясування структурних і функційних особливостей парцельованих конструкцій, засвідчених у поетичних творах Анатолія Мойсієнка, використано такі методи, як лінгвостилістичний аналіз (визначаються закономірності функціонування мови в різних сферах спілкування), прагматичний метод (виявляються внутрішні закономірності, яким підкорюється вибір та вживання лексичної одиниці в типізованій ситуації спілкування), контекстологічний метод (аналізується семантика мовних одиниць у єдності з їхнім оточенням (мікроконтекстом і макроконтекстом), що дає змогу встановити значення досліджуваного елемента тексту), дискурсивний аналіз (характеризується комунікативна подія, ситуація, що інтегрує текст, з іншими її складниками, зокрема з обставинами, часом, простором, когнітивними і психологічними чинниками), інтент-аналіз (виявляються актуальні наміри (інтенції) учасників спілкування за особливостями їхнього мовлення, комунікативної поведінки). Результати. Запропоновано парцельовані конструкції поділяти на дві групи: 1) парцельовані речення, коли парцелятами є частини складних речень – складносурядних, складнопідрядних, складних безсполучникових і складних ускладнених; 2) парцельовані члени речення – підмети, присудки, додатки, означення й обставини. Парцелювання зумовлюється як особливостями ритмомелодіювання поезії, так і потребою конкретизувати особливості зображених подій, насамперед підкресливши їхню смислову вагу. Висновки. У поетичних творах Анатолія Мойсієнка парцеляція є важливим стилетвірним засобом. Активно побутують у ролі парцелятів частини складносурядних і складнопідрядних речень, парцельовані присудки і обставини способу дії, а також комбіновані конструкції, де поєднуються різні типи парцеляції. Інформація про авторів: Торчинська Наталія Миколаївна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри слов’янської філології гуманітарно-педагогічного факультету Хмельницького національного університету (Україна) Електронна адреса: torchynskаn@khmnu.edu.ua Торчинський Михайло Миколайович – доктор філологічних наук, професор кафедри української філології гуманітарно-педагогічного факультету Хмельницького національного університету (Україна) Електронна адреса: torchynskyim@khmnu.edu.ua ____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Ачилова, В. П. (2011). Парцеляція як один із прийомів експресивного синтаксису. Учені записки Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського. Серія “Філологія. Соціальні комунікації”, 24(63), № 1, ч. 2, 25–31. Бойко, Н. (2023). Домінанти наукового мовосвіту Анатолія Мойсієнка. Українське мовознавство, 1(53), 73–87. https://doi.org/ 10.17721/um/53(2023).73-87 Вінтонів, М. О., Вінтонів, Т. М., Мала, Ю. В. (2018). Синтаксичні засоби експресивізації вукраїнському політичному дискурсі. ТОВ “ТВОРИ”. Галів, У. (2014). Парцеляція як домінанта поетичного синтаксису Ліни Костенко (на основі історичних романів у віршах “Берестечко” та “Маруся Чурай”). Гуманітарна освіта в технічних вищих навчальних закладах, 29, 47–56. Єрмоленко, С. Я. (2017). Лінгвостилістика в контексті загального мовознавства. Мовознавство, 4, 20–27. Загнітко, А. (2009). Український синтаксис: теоретико-прикладний аспект. Донецьк. Кузьменко, В. (2009). Обличчям до сонця: традиції модерну і модерн традицій як джерела поетики Анатолія Мойсієнка. Вісник Маріупольського державного гуманітарного університету. Серія: Філологія, 2, 101–107. Осіпчук, Г. (2020). Рецепція образу природи в поетичному доробку Анатолія Мойсієнка (на матеріалі збірки “Мене любов’ю засвітили скрипки”). Актуальні питання гуманітарних наук, 29, 3, 72–78. eUSPUIR. https://dspace.udpu.edu.ua/handle/123456789/ 13215 Петрів, Х. (2015). Парцеляція як прийом експресивного синтаксису в системі ідіостилю Оксани Пахльовської. Лінгвостилістичні студії, 2, 126–133. https://lingvostud.vnu.edu.ua/index.php/ lingvostud/article/view/55 Пискач, О. (2011). Особливостi парцелювання основних синтагм складного речення в мовi закарпатської преси кінця ХХ – початку ХХІ ст. Українознавець. Львів, 134–137. https://dspace.uzhnu.edu.ua/ jspui/handle/lib/49263 Станіслав, О. (2012). Проблема парцеляції у сучасній лінгвістичній науці. Науковi записки. Серія: Філологічні науки, 105(1), 377–381. eVNUIR. https://evnuir.vnu.edu.ua/handle/123456789/1194 Строкаль, О. (2018). Поетика кольороназв у творах Анатолія Мойсієнка. Українське мовознавство, 1(48), 29–36. https://doi.org/10.17721/um/48(2018).29-36 Топчий, Л. В. (2019). Функціонально-стилістичні вияви парцеляції у творі Мирослава Дочинця “Вічник. Сповідь духу”. Вчені записки ТНУ імені В. І. Вернадського. Серія: Філологія. Соціальні комунікації, 30(69), № 2, ч. 1, 42–46. https://doi.org/10.32838/2663-6069/2019.2-1/08 Українська мова : Енциклопедія (2004). Редкол.: В. М. Русанівський [та ін.]. Вид-во “Українська енциклопедія” ім. М. П. Бажана. Шевченко, Т. В. (2007). Парцеляція в українському поетичному мовленні другої половини ХХ століття[Автореф. дис. канд. філол. наук, Дніпропетровський національний університет]. СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ М–22 – Мойсієнко, А. (2022). Зелен-кущ на кам’янім узбіччі. Інтерсервіс. М–16 – Мойсієнко, А. (2016). Леза зел. Книга верлібрів. Дивосвіт. М–18 – Мойсієнко, А. (2018). Синьоліт ліхтарів синьоирій. Книга сонетів. Зі студій про сонет. Щек.
парцеляція, базова частина, парцелят, структура, функціювання, стилістично-виражальні можливості
Авторське право (c) 2024 Наталія ТОРЧИНСЬКА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Рима як структурний компонент сонетного тексту
Вступ. Присвячено опису римових структур та їхнього функціонування в українському сонетному тексті. На широкому прикладному матеріалі розглянуто римування, що характерне як і для класичного європейського сонета, представленого формами італійського, французького і англійського зразків, так і контамінаційного плану щодо таких форм. Проаналізовано роль рими у структурно-композиційній організації строфи і цілісної системи сонетного вірша, з проєкцією на власне художнє, естетичне сприйняття такої цілісності. Методи. Описовий, систематизації і матричного моделювання, контекстологічний. Результати. Простежено закономірності побудови українського сонетного вірша з урахуванням як усталених критеріїв щодо вживання рими, так і численних видозмін, пов’язаних з характером і функціонуванням римового конструкту. Розглянуто різні структурні типи рим ‒ щодо частиномовного вираження, повних і неповних співзвуч, функціональної ролі, наприклад, омонімічних пар ‒ у реченні, окремій строфі, цілісному сонетному тексті. Схарактеризовано різновиди багатої рими (на основі повних співзвуч, коли слово, що повністю римується, корелює з римовим компонентом співвідносного слова при вставці / випаданні фонемозвука перед наголошеним складом, коли римовані слова різняться лише початковими компонентами фонемокомплексу, що передує наголошеному складу, зокрема, з інтервокальною видозміною в такій препозиції, тощо. Наголошено на ролі рими у створенні цілісної поетикальної матриці сонета, з тими чи тими інструментовками, анаграмуванням, енжамбеманним, хіазмічним чергуванням. Висновки. Рима в сонетному тексті, крім власне фонічної ролі, виконує важливу структурно-композиційну, жанротворчу функцію. Римове урізноманітнення як усталених структур строфічної організації, так і з найрізноманітнішими видозмінами, зокрема при лівобічному поширенні римового компонента (з суголоссям усередині, на початку слова) в сучасному сонеті є важливим чинником збагачення фонічної палітри вірша. Своєрідний римовий перегук на рівні окремих складів, складів і слів, цілих рядків сприяє динамізації, естетизації художньої структури. Рима стає своєрідним ограненням не лише звукової, а й образно-змістової цілісності твору. Інформація про автора: Мойсієнко Анатолій Кирилович – доктор філологічних наук, професор; професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: a.moisiienko@knu.ua ____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Вовк, П. (2008). Міжмовна асиметрія мовного знака. Studia linguistica, 1, 20–24. Гадамер,Х. Г. (1991). Актуальность прекрасного. Искусство. Гаспаров, М. (1984). Очерк истории русского стиха. Наука. Гроссман,Л. (1925). Поэтика сонета. Проблемы поэтики (с. 117–140). Земля и фабрика. Дудик, П. (2005). Стилістика української мови. Академія. Зварич, В. (2013). Канонізація сонета як жанру в українській поезії : з творчого досвіду поетів-неокласиків. Літературний процес: методологія, імена, тенденції, 2, 12–15. Київ. ун-т ім. Б. Грінченка. Качуровський, І. (1967). Строфіка. Інститут Літератури ім. М. Ореста. Качуровський, І. (1994). Фоніка. Либідь. Качуровський, І. (1984). Фоніка. Український Вільний Університет. Ломоносов, М. (1952). Письмо о правилах российского стихотворства. У М. В. Ломоносов. Полное собрание сочинений, т. 7 (с. 7‒22). Изд-во АН СССР. Мовчун,Л. (2020). Українська рима в системі мови і в мовній практиці. Інститут української мови НАН України. Мойсієнко, А. (2018). “Herbsttag” Райнер-Марії Рільке в українських перекладах. У А. Мойсієнко, Текст як мистецька даність. Проблеми поетичної мови (c.181‒193). Вид-во Іванченка І. С. Мойсієнко, А. (2016). Народна загадка в текстово-дискурсивному вимірі. Вид.дім Дм. Бураго. Павличко, Д. (2007). Літературознавство. Критика. Українська література, т. 1. Основи. Різниченко, О. (2002). Двострунне грало: Сонети. Друк. https://chtyvo.org.ua/authors/Riznykiv_Oleksa/Dvostrunne_hralo_zbirka/ Сіробаба, М. (2013). Жанрово-строфічні модифікації українського сонета. Підприємець Маторін Б. І. Ушкалов, Л. (2002). Передмова. У Г. Сковорода, Сад божественних пісень (с. 7‒16). Майдан. Чапля, В. (1930). Сонет в українськiй поезiї. Iсторично-теоретичний нарис. До соцiологiї вiрша. ДВУ. Чередниченко, І. (1962). Нариси з загальної стилістики сучасної української мови. Рад. школа. Чижевський, Д. (2003). Український літературний барок. Акта. Якубинский, Л. (1986). Откуда берутся стихи. У Л. П. Якубинский, Избранные работы. Язык и его функционирование (с. 194–196). Наука.
текст, сонет, рима, римема, фоніка, внутрішня рима, складена рима, поетична мова
Авторське право (c) 2024 Анатолій МОЙСІЄНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Морфологійна парадигматика питомих та іншомовних назв взуття в сучасній українській мові
Вступ. З початку ХХІ ст. в українському мовознавстві активізовано вивчення морфологійної парадигматики іменників із урахуванням кількох чинників. У полі зору дослідників не лише апелятиви, а й пропріативи різних класів і підкласів. Необхідність комплексного дослідження системи словозміни назв взуття зумовлена переважно фрагментарним представленням у граматичних описах української мови морфологійної парадигматики цих іменників і часто відмінною граматичною характеристикою їх за категорією числа (іменники із граматичним значенням однини і множини / іменники pluralia tantum), а також появою в українській мові нових лексем, не зафіксованих у словниках, а їхні граматичний статус, фонетико-графічне оформлення та словозміна потребують уніфікованого впорядкування. Методи. У дослідженні понад 150 назв взуття використано загальнонаукові та власне-лінгвістичні методи: суцільна вибірка, зіставлення, структурний та дистрибутивний аналіз, систематизація, описовий, статистичний, прогнозування. Результати. Виокремлено й описано 33 елементарних парадигматичних класи іменникових назв взуття з урахуванням релевантних чинників (повна / неповна відмінково-числова парадигма, належність до певного роду та хитання в роді, належність до однієї з відмін або перебування поза ними, належність іменників І та ІІ відміни до твердої, м’якої чи мішаної групи, тотожність словозмінних афіксів і їх буквеного позначення, морфонемні явища, зокрема чергування фонем та наголос, варіантні відмінкові форми, фонетико-графічна варіантність тощо). Визначено іменники з омонімійними формами і з’ясовано засоби реалізації їхнього відмінково-числового значення. Пропоновано перспективні елементарні парадигматичні класи номенів взуття, які мають статус іменників pluralia tantum і фонетико-графічне та граматичне освоєння яких досі триває. Висновки. Отримані результати можна використати під час укладання друкованих та електронних словників, а також уніфікованої репрезентації морфологійної парадигматики і фонетико-графічного оформлення іменникових назв взуття в нинішніх електронних словниках. Інформація про автора: Лаврінець Олена Яківна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри української мови Національного університету “Києво-Могилянська академія” (Україна). Електронна адреса: lavrinets@ukma.edu.ua _____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Ахмедова,Ю. (2021). Морфологічна парадигматика українських чоловічих імен першої відміни м’якої групи. Науковий вісник Ужгородського університету. Серія: Філологія, 1(45), 38–44. https://doi.org/10.24144/2663-6840.2021.1.(45).38-44 Березовська,Г. Г. (2010). Словник назв одягу та взуття у східноподільських говірках. Уманське комунальне видавничо-поліграфічне підприємство. Білодід,І. К. (Ред.) (1969). Сучасна українська літературна мова. Морфологія. Наукова думка. Болюх,О. В. (1995). Парадигматика іменника. Мовознавство, 4–5, 24–29. Вихованець,І. Р. (1987). Система відмінків української мови. Наукова думка. Вихованець,І. Р., & Городенська, К. Г. (2017). Власне-іменниковий тип відмінювання. Поділ на відміни. У Граматика сучасної української літературної мови. Морфологія (с. 196–208). Видавничий дім Дмитра Бураго. Волох,О. Т., Чемерисов, М. Т., & Чернов, Є. І. (1989). Сучасна українська літературна мова. Морфологія. Синтаксис. Вища школа. Городенська,К. Г. (2017). Основні парадигми іменників нульової відміни. У Граматика сучасної української літературної мови. Морфологія (с. 214–217). Видавничий дім Дмитра Бураго. Городенська,К. (2019). Українське слово у вимірах сьогодення. КММ. Гримашевич,Г. І. (2002). Словник назв одягу та взуття середньополіських і суміжних говірок. Північноукраїнський діалектологічний центр Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка. Загнітко,А. П. (2017). Категорія числа іменника. У Граматика сучасної української літературної мови. Морфологія (с. 161–187). Видавничий дім Дмитра Бураго. Ковтюх,С. Л. (2011). “Елементарний парадигматичний клас” як новий термін українського мовознавства. Слов’янський збірник, ХІV–ХV, 191–196. ОРІДУ НАДУ. Ковтюх,С. Л. (2007). Морфологічна парадигматика власних жіночих імен у сучасній українській мові. Науковий вісник Чернівецького університету. Серія: Слов’янська філологія, 356–359, 290−294. Рута. Ковтюх,С. Л. (2007). Репетитор (як навчитися грамотно писати). Видавничий дім “Професіонал”. Ковтюх,С. Л. (2019). Система чинників для визначення слово-змінних парадигм іменників у сучасній українській літературній мові. У Граматичний простір сучасної лінгвоукраїністики (с. 85–99). Видавничий дім Дмитра Бураго. Ковтюх,С. Л., & Кашталян, О. М. (2012). Словозмінна парадигматика українських прізвищ. ПОЛІМЕД-Сервіс. Колібаба,Л. (2018). Морфологічні форми іменників у контексті теорії мовної норми. Українська мова, 2(66), 50–66. https://doi.org/10.15407/ukrmova2018.02 Колібаба,Л., & Фурса, В. (2017). Словник дієслівного керування. Либідь. Кучмак,К. (2022). Елементарні парадигматичні класи гідронімів першої відміни мішаної групи в українській мові. Актуальні питання гуманітарних наук, 52, том 2, 17–121. https://doi.org/10.24919/2308-4863/52-2-17 Лаврінець,О. Я. (2024). Зміни граматичних норм числа в питомих та іншомовних назвах взуття. Українська мова, 1(89), 18–42. https://doi.org/10.15407/ukrmova2024.01.018 Леонова,М. В. (1983). Сучасна українська літературна мова. Морфологія. Вища школа. Лозова,Н. Є. (2016). Іменник. Граматичний довідник. Наукова думка. Лозова,Н. Є., & Фридрак, В. Б. (2015). Дзвона чи дзвону? або ‑а (‑я) чи ‑у (‑ю) в родовому відмінку. Наукова думка. Матвіяс,І. Г. (1974). Іменник в українській мові. Радянська школа. Плющ,М. Я. (Ред.) (1994). Сучасна українська літературна мова. Вища школа. Самійленко, С.П. (1978). Іменник. У Історія української мови. Морфологія. (с. 16–128). Наукова думка. Словарь української мови: у 4 т. (1997). Б.Грінченко (Упоряд.). Репринтне видання. Друкується за виданням 1909 р. Довіра – Рідна мова. Тараненко,О. О. (2003). Словозміна української мови. Nyiregyhaza. Український правопис. (2019). Наукова думка. Чак,Є. Д. (1978). Складні випадки граматики та орфографії. Радянська школа. СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ ВЕСУМ – Рисін, А., & Старко, В. (2024). Великий електронний словник української мови. https://vesum.nlp.net.ua/ (дата звернення: 10.04.2024). ВЗОССУЛ – Бусел, В. Т. (Ред.) (2008). Великий зведений орфогра-фічний словник сучасної української лексики. ВТФ “Перун”. ВТССУМ – Бусел, В. Т. (Ред.) (2005). Великий тлумачний словник сучасної української мови. ВТФ “Перун”. ГРАК-16 – Шведова. М., Фон Вальденфельс, Р., Яригін, С., Рисін, А., Старко, В., Ніколаєнко, Т., & ін. (2017–2024). Генеральний регіонально анотований корпус української мови. http://uacorpus.org/ (дата звернення: 10.04.2024). ГСУЛМ – Граматичний словник української літературної мови. Словозміна. (2011). Видавничий дім Дмитра Бураго. ЕГСУЛМ – Електронний граматичний словник української літературної мови. Словозміна. (2003–2024). http://www.mova.info/grmasl.aspx (дата звернення: 10.04.2024). ПУМК – Словник UA. Портал української мови та культури. (2005–2024). https://slovnyk.ua/ (дата звернення: 10.04.2024). СУМ – Білодід, І. К. (Ред.) (1970–1980). Словник української мови: в 11 т. Наукова думка. СУМ-11Д – Словник української мови: в 11 т. Додатковий том: у 2 кн. (2017). Видавничий дім Дмитра Бураго. СУМ-20 – Словник української мови: в 20 т. (2010–). Наукова думка. https://sum20ua.com/ (дата звернення: 10.04.2024). СУМ-2016 – Жайворонок, В. В. (Ред.) (2016). Словник української мови. Видавничий центр “Просвіта”. УОС – Український орфографічний словник. (2009). Довіра.
іменник, назва взуття, словозміна, елементарний парадигматичний клас, категорія числа, категорія роду, морфонемні явища (чергування, наголос)
Авторське право (c) 2024 Олена ЛАВРІНЕЦЬ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розмовні неологізми в сучасній українській мові
Вступ. Присвячено аналізу нових розмовних слів, що виникли та функціонують в українській мові ХХІ ст. Українська мова нині відзначається істотною динамікою на всіх її рівнях, а особливо на лексико-семантичному. Безперечно, цьому сприяють екстралінгвальні й інтралінгвальні чинники, що перебувають у постійній взаємодії та взаємодоповненні. Характерною особливістю названого періоду є те, що одним із важливих джерел поповнення лексико-семантичного ярусу української мови стали розмовні неологізми. Їхнє виникнення спричинене демократизацією та лібералізацією в українському соціумі аналізованого періоду, що істотно вплинули на мову, зокрема розширили межі її функціонування. Матеріалом для цієї студії слугували передусім нові розмовні слова, паспортизовані з усного розмовного мовлення, масмедійного й інтернетного дискурсів протягом 2000–2024 років, а також частково давніші колоквіалізми, які не були зафіксовані українськими нормативними лексикографічними працями. Методи. Використано як загальнонаукові методи – аналіз, синтез, дедукція, індукція, так і спеціальні лінгвістичні – описовий, спостереження, суцiльної вибiрки, порівняльний та інші. Результати. Виявлено й розглянуто основні джерела походження нових розмовних слів. Головним продуцентом названих одиниць є власне живе розмовне мовлення, у якому повсякчас виникають неологізми. Також джерелами поповнення нових лексем виступають колишні соціальні діалектизми (жаргонізми й арготизми), розмовні чи орозмовлені запозичення, окремі авторські новотвори, деривовані під народну розмовність. Засвідчено, що найбільш активно поповнюють новий розмовний лексикон такі види жаргонізмів: військові, соціолектизми зі сфери інформатики й комп’ютеризації, із автомобільний жаргону, із молодіжного соціолекту. Виділено та проаналізовано тематичні групи розмовних неологізмів. Найбільшу з них становлять назви осіб. Домінування цієї групи зумовлено потужною дією антропоцентричної тенденції в українській мові ХХІ ст. Варто акцентувати, що саме в аналізований період серед номенів на позначення осіб надзвичайно активізувалося творення різноманітних фемінативів (можна навіть назвати цей феномен “фемінативним бумом”). Засвідчено, що з-поміж них значну частину становлять нові розмовні одиниці. Здебільшого вони є назвами професій, певного роду занять, діяльності, соціального статусу та ін. та утворюються за допомогою продуктивних суфіксів -к(а), -ин(я), -иц(я), -ес(а). Також виявлено ще ряд тематичних груп: військова сфера, медицина й охорона здоров’я, одиниці на позначення реалій і понять у галузі освіти й науки, побутові номінації, назви дій і процесів, номінації різних ознак і якостей. Уведено до наукового обігу чималий масив нових розмовних некодифікованих слів (понад 200 одиниць). Висновки. Розмовні неологізми істотно поповнюють лексико-семантичну систему української мови ХХІ ст., особливо збагачуючи її емоційно-експресивні, образні, характеризувальні засоби. Виявлено, що основними джерелами колоквіальних неологізмів є власне живе розмовне мовлення, колишні соціальні діалектизми (жаргонізми й арготизми), розмовні чи орозмовлені запозичення, окремі авторські слова, створені під народну розмовність. Виділено основні тематичні групи досліджуваних одиниць – назви осіб, військова сфера, медицина й охорона здоров’я, одиниці на позначення реалій і понять у галузі освіти й науки, побутові номінації, назви дій і процесів, номінації різних ознак і якостей. Інформація про автора: Стишов Олександр Анатолійович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови факультету української філології, культури і мистецтва Київського столичного університету імені Бориса Грінченка (Україна). Електронна адреса: o.styshov@kubg.edu.ua __________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Жайворонок, В. В. (Ред.) (2012). Словник української мови. ВЦ “Просвіта”. Кирилюк, О. Л. (2023). Дискурс інформаційної війни: лінгвокогнітивний та психолінгвістичний аспекти [Автореф. дис. д-ра філол. наук]. Дрогобицький державний педагогічний університет імені Івана Франка. Селіванова, О. (2006). Сучасна лінгвістика: термінологічна енциклопедія. Довкілля-К. Словник української мови: в 20т. (2010–). Наукова думка. https://sum20ua.com/ Тараненко,О. О. (2002). Колоквізація, субстандартизація та вульгаризація як характерні явища стилістики сучасної української мови (з кінця 1980-х рр.). Мовознавство, 4–5, 33–39. Тараненко, О. (2005). Принцип андроцентризму в системі мовних координат і сучасний гендерний рух. Мовознавство. 1, 3–25.
мова, семантика, нові розмовні слова, неологізм, джерело, тематичні групи, тенденція, комунікація, дискурс
Авторське право (c) 2024 Олександр Стишов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Номінації російсько-української війни в різностильовому дискурсі
Вступ. Збройна агресія Російської Федерації проти України триває вже понад десятиліття, а її повномасштабний період – більш ніж два роки, проте українські мовці так і не виробили відповідного мілітоніма. І в наукових джерелах, і в масмедіа досі тривають дискусії стосовно доречності термінів “війна”, “збройна агресія”, “повномасштабне вторгнення”, “конфлікт” тощо для маркування цієї події. У статті визначено номінації російсько-української війни в різностильовому українському дискурсі, проаналізовано специфіку функціювання та прагматику таких лінгвальних одиниць. Методи. Для вивчення номінацій сучасної російсько-української війни застосовано комплекс методів: за допомогою методу вибірки сформовано покажчик таких найменувань, лінгвостилістичний метод дав змогу простежити особливості функціювання мілітонімів у текстах різних стилів, компонентний аналіз уможливив встановлення семантичних складників цих назв, контекстуальний та дискурсивний аналіз – вияв їх прагматики, завдяки описовому методу висвітлено результати дослідження. Результати. З’ясовано, що в українському законодавстві до 24 лютого 2022 р. послуговувалися терміном “антитерористична операція”. Цей же термін був основним лексичним маркером поточних воєнних подій в Україні у текстах різних стилів 2014‒2018 рр. Після 2018 р. в медіадискурсі закріпився термін “ООС”, у розмовному, публіцистичному й художньому дискурсі здебільшого продовжували використовувати абревіатуру “АТО”. Поступово в юридичний обіг, а згодом і в науковий та публіцистичний дискурс увійшов фактонім “збройна агресія Російської Федерації [проти України]”. Попри широку палітру найменувань сучасних воєнних подій у розмовному й художньому дискурсі домінує передовсім лексема “війна”. Висновки. Одні й ті ж події, явища, процеси можна назвати по-різному. І такі номінації можуть бути інформаційною зброєю як українців у війні проти російського агресора, так і зброєю російської пропаганди. Безперечно, справою часу є добір і утвердження в українському дискурсі мілітоніма на позначення сучасних воєнних дій. Вочевидь, він буде кількакомпонентним, а з огляду на проведене дослідження зазначимо, що ключовою в його структурі має стати лексема “війна” як найуживаніша сучасними мовцями для маркування збройної агресії РФ проти України від 2014 р. й дотепер. Інформація про авторів: Браїлко Юлія Іванівна – кандидат філологічних наук, доцент, завідувач сектору криміналістичних та психологічних досліджень Полтавського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса” (Україна) Електронна адреса: brailko.iuliia@nncise.org.ua Кисла Наталія Вікторівна – кандидат філологічних наук, провідний науковий співробітник сектору криміналістичних та психологічних досліджень Полтавського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса” (Україна) Електронна адреса: kysla.nataliia@nncise.org.ua __________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Вільчинська, Т. (2017). Концепт “війна”: особливості мовної об’єктивації у газетному тексті. Лінгвістичні студії, 34, 110–114. Городенська, К. (2015). Атошник чи атовець? Культура слова, 83, 127. http://dspace.nbuv.gov.ua/bitstream/handle/123456789/112512/23-Horodenska.pdf?sequence=1 Конфлікт. https://sum20ua.com/?page=1386&searchWord=конфлікт&wordid=43842 Мельник,С. М., Назаренко, О. М., & Сікорська, В. Ю. (2023). Мовна репрезентація концепту “війна” в сучасному українському медіадискурсі. Philological education and science: transformation and modern development vectors (с. 446–467). “Baltija Publishing”. http://baltijapublishing.lv/omp/index.php/bp/catalog/download/297/8542/17835-1?inline=1 Печерський, А. (2022). Як мова конструює реальність війни. https://armyinform.com.ua/2022/08/26/yak-mova-konstruyuye-realnist-vijny/ Пилипенко,Я. (2017). Демаркація понять “воєнний конфлікт”, “збройний конфлікт” та “війна”. Вісник НТУУ КПІ. Політологія. Соціологія. Право, 1/2 (33/34), 143‒146. https://doi.org/10.20535/2308-5053.2017.1/2(33/34).152571 Тепла, О. (2023). Концепт “війна” в лінгвокультурологічному аспекті (на матеріалі публіцистичного дискурсу). International journal of philology, 14, 3, с. 92–100. http://dx.doi.org/10.31548/philolog14(3).2023.010
мілітонім, війна, збройна агресія, повномасштабне вторгнення, конфлікт, АТО, ООС
Авторське право (c) 2024 Юлія БРАЇЛКО, Наталія КИСЛА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Український голокост 1932–1933 років у лінгвонаративному висвітленні
Ренцензія на: Бацевич Ф. Лінгвонаративні аспекти розповідей очевидців про Голодомор в Україні 1932–1933 років : Монографія. Львів : Вид. центр ЛНУ імені Івана Франка. 2022. 144 с. Інформація про автора: Мойсієнко Анатолій Кирилович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: anmoj@ukr.net
Авторське право (c) 2023 Анатолій Мойсієнко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Мови Києворуської держави як об’єкт інформаційної війни та лінгвістичної реконструкції
Досліджено проблему мовної ситуації Києворуської держави (усної й писемної мови), ідеологічну боротьбу навколо її спадщини. Уперше здійснено спробу реконструкції епічної та культової поезії Київської Русі за різними джерелами. Інформація про автора: Шевчук Світлана Володимирівна – кандидат філологічних наук, професор, завідувач кафедри культури української мови факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка Українського державного університету імені Михайла Драгоманова (Україна). Електронна адреса: s.v.shevchuk@npu.edu.ua Мосенкіс Юрій Леонідович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, почесний академік Національної академії мистецтв України (Україна). Електронна адреса: guasileus@gmail.com __________ ЛІТЕРАТУРА Мойсієнко В. М. Фонетична система українських поліських говорів у XVI–XVII ст. Житомир : Вид-во Житом. держ. ун-ту ім. І. Франка, 2006. 450 с. Смаль-Стоцький С. Й. Українська церковнослов’янщина. Історія української мови : Хрестоматія / упор. С. Я. Єрмоленко, А. К. Мойсієнко. Київ : Либідь, 1996. С. 116–119. Ткаченко О. Б. Українська мова: сьогодення й історична перспектива. Київ : Наукова думка, 2014. 512 с. Хабургаев Г. А. Этнонимия “Повести временных лет” в связи с задачами реконструкции восточнославянского глоттогенеза. Москва : Изд-во МГУ, 1979. 232 с. Царук О. В. Українська мова серед інших слов’янських: Етнологічні та граматичні параметри. Дніпропетровськ : Наука і освіта, 1998. 324 с. Шевельов Ю. В. Історична фонологія української мови / пер. з англ. Харків : Акта, 2002. 1055 с.
Київська Русь, епічна мова, усна традиція, літературна мова, реконструкція поезії
Авторське право (c) 2023 Світлана Шевчук, Юрій Мосенкіс https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Не відрікаймося свого: лінгвістичні етюди з історії слововживання
З’ясовано, що архаїчні лексеми время, год, нельзя та послідній, які мовна свідомість сучасної українськомовної людини сприймає як неукраїнські, є слідами нашої минулої літературно-писемної й уснорозмовної традиції, а не елементами російської мови. Ці слова активно функціонували в українській мові XIV – першої третини XX століть і нині побутують у різних українських говірках, зокрема бойківських, буковинських, гуцульських, середньонаддніпрянських, східнослобожанських. Історію вживання названих архаїзмів простежено на матеріалі лексикографічних праць XIX–XXI ст., зокрема історичних та діалектних словників, текстів XVII–XIX ст. та збірок паремій XIX ст. Інформація про автора: Гнатюк Лідія Павлівна – доктор філологічних наук, професор; професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: lidahnatjuk@gmail.com __________ ЛІТЕРАТУРА Гнатюк Л. П. Мовний феномен Григорія Сковороди як явище української духовної спадщини. Григорій Сковорода: Серія “Духовні діячі України”. Львів : “Логос”, 2022. С. 21–32. Гнатюк Л. П. Національна ідентичність і культура історичної пам’яті: лінгвістичний вимір. Мова і суспільство. Вип. 7. 2016. С. 139–145.
історія української мови, стара українська літературна мова, нова українська літературна мова, архаїчні лексеми, українські говірки, історія слововживання
Авторське право (c) 2023 Лідія Гнатюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Велика й мала літери як ідеологеми в українському дискурсі
Наведено результати дослідження експресивно-стилістичного навантаження графем в українському дискурсі від кінця ХІХ ст. до сьогодні. Визначено, що поряд із функцією розмежування онімів і апелятивів велика та мала літери виконують важливу ідеологічну функцію. Вона різновекторна й безпосередньо пов’язана з оцінкою референта відповідної лексичної одиниці. Позитивна чи негативна аксіологія цих графем детермінована екстралінгвальними чинниками, передусім політичною ситуацією та ідеологічними настановами суспільства. Процес уживання великої й малої літер як ідеологем має високу продуктивність на сучасному етапі розвитку української мови. Інформація про автора: Браїлко Юлія Іванівна – кандидат філологічних наук, доцент, провідний науковий співробітник Полтавського відділення Національного наукового центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса” (Україна). Електронна адреса: santie@ukr.net __________ ЛІТЕРАТУРА Биковченко Ю., Ярова А. Варіативність правописної норми: оніми росія, путін. Cучасний масовокомунікаційний простір: історія, реалії, перспективи: Матеріали наук.-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих науковців (Суми, 26–27 травня 2022 року) / уклад. : І. Р. Жиленко, В. О. Садівничий. Суми : Сумський державний університет, 2022. С. 111–115. Бучин О. Ідеологеми та міфологеми. Вісник Львівського університету. Серія “Філософсько-політологічні студії”. 2018. № 21. С. 14–20. Загнітко А. П. Семантика великої літери. Лінгвістичні студії. 1999. Вип. 1. С. 150–153. Загнітко А. П. Семантична енергетика великої літери (на матеріалі поетичної естетики І. Драча). Функціонально-комунікативні вияви граматичних одиниць. Київ, 1997. С. 159–166. Історія українського правопису XVI–XX століття : хрестоматія / упор. В. В. Німчук та Н. В. Пуряєва. Київ : Наукова думка, 2004. 582 с. Карпенко Ю. О. Велика літера і власні назви. Українська мова і література в школі. 1969. № 11. С. 22–28. URL : http://karpenko.in.ua/?attachment_id=1838 (дата звернення: 16.03.2023). Ковалів П. К. Український правопис = Ukrainian Orthography. 2-ге вид.Нью-Йорк: [б.в.], 1977. 96 c. Корольова В. В. Сучасна поетична графіка. Дослідження з лексикології і граматики української мови. 2013. Вип. 13. С. 129–136. Лекція проф. Є. Карпіловської “Українська мова у вирі суспільних подій кін. ХХ – поч. ХХІ ст.”. 18.05.2022. URL : https://www.youtube.com/watch?v=686bziSGHmc (дата звернення: 29.03.2023). Мурашко В. І. Український правопис (прагматичний аспект). Наукові записки НаУКМА. Т. 18: Філологічні науки. Київ : ВД ‟Києво-Могилянська академія”, 2000. С. 4–6. Огієнко І. Українська граматика : підручн. Ч. 1 : Основи вкраїнського правопису. Відень : Видавниче Товариство “Вернигора”, 1921. 49 с. Плющ М. Я. Велика літера. Українська мова : енкциклопедія / редкол. В. М. Русанівський, О. О. Тараненко, М. П. Зяблюк та ін. Київ : Українська енциклопедія, 2004. 2-ге вид., доп. С. 65. Пуряєва Н. Словник церковно-обрядової термінології. Львів : Свічадо, 2001. 160 с. Рудницький Я. Український правопис. Вінніпег : Комітет Українців Канади, 1949. 2-ге вид. 64 с. Український правопис / Нар. комісаріат освіти УРСР ; ред. І. Кириченко. Київ : Українське державне видавництво, 1945. 178 c. Український правопис. Київ : Видавництво Академії наук Української РСР, 1960. 2-ге вид., випр. й доп. 272 с. Український правопис. Київ : Наукова думка, 1990. 240 с. Український правопис. Київ : Наукова думка, 2019. 392 c. Федик О. Духовні номінації та їх правопис. Сучасна українська богословська термінологія: від історичних традицій до нових концепцій : матеріали Всеукраїнської наукової конференції (Львів, 13–15 травня 1998 р.). Львів, 1998. С. 287–292. Ципердюк О. Д. Кодифікація релігійної лексики в новій редакції ‟Українського правопису” (2019). Науковий вісник Міжнародного гуманітарного університету. Сер.: Філологія. 2021. № 52. Т. 2. С. 15–19. Чемеркін С. Інтернет, велика літера, etc. Культура слова. 2011. № 75. С. 123–128. Чепурко К. О. Порушення правил уживання великої / малої літер у сучасних українських друкованих ЗМІ. Культура народов Причерноморья. 2013. № 258. С. 184–187. Шерех Ю. Головні правила українського правопису. Балтимор : Прометей, 1946. 62 с.
графема, велика літера, мала літера, ідеологема, онім, апелятив, орфографія, дискурс
Авторське право (c) 2023 Юлія Браїлко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Маніпулятивні повідомлення в заголовках новинних інтернет-ресурсів
Автор аналізує заголовки на цифрових платформах медіаресурсів, надаючи особливу увагу маніпулятивному змісту повідомлень. Дослідження базоване на матеріалі 3-х веб-сайтів, автори яких маніпулюють емоціями реципієнтів у перебігу подання інформації – “Тарасова правда”, “Naspravdi.Today” та “Politeka”. Подано дефініцію й розтлумачено базові аспекти сугестивного впливу і маніпуляції інформацією впродовж мовленнєвого акту. Проведений лінгвістичний аналіз на основі 100 заголовків дає підстави стверджувати, що 66.67 % заголовків статей у 3-х досліджених нами новинних веб-портали містять повідомлення, орієнтовані на маніпуляцію емоціями – “Тарасова правда” (33.33 %), “Naspravdi.Today” (76.67 %) та “Politeka” (90 %). Інформація про автора: Голота Тарас Сергійович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: targolus@gmail.com __________ ЛІТЕРАТУРА БондаренкоА., Кельм Н., Кульчинський Р., Романенко Н., Тимощук Я. У нас погані новини. Texty.org.ua. 28 листопада 2018. URL : https://texty.org.ua/d/2018/mnews/. ДмитрукО. В. Маніпулятивні прийоми у сучасних ЗМІ. Мовні і концептуальні картини світу. 2002. № 7. С. 143–150. ІльницькаЛ. Л. Англомовний сугестивний дискурс: автореф. … канд. філол. наук. Харків, 2006. 20 с. ІльницькаЛ. Л. Особливості використання сугестивних та маніпулятивних технологій у сучасному англомовному політичному дискурсі. Лінгвістика ХХІ століття: нові дослідження і перспективи. 2010. С. 115–125. КарпенкоВ. Інформаційний простір як чинник національної безпеки. Українознавство. 2005. № 3. С. 182–192. ОжеванМ. А. Маніпулятивні стратегії. Підприємництво в Україні. 2001. № 9. С. 26–27. ПочепцовГ. Сучасні інформаційні війни. Київ : Видавничий дім “Києво-Могилянська академія”, 2015. 498 с. РожковаІ. Г. Інтерпретація сугестії як лінгвістичного феномена. Актуальні проблеми науки та освіти. Маріуполь : Маріупольський держ. ун-т. 2013. С. 138–140. СаприкінО. Інформаційна експансія, інформаційна війна та інформаційна атака у засобах масової інформації. Вісник Книжкової палати. 2013. № 1. С. 40–43. ЦукановаО. В. Інформаційні війни: вплив на суспільство. Київ. 2014. С. 1–6. URL : https://www.sworld.com.ua/konfer34/800.pdf. VanDijk T. А. Discourse and Manipulation. Discourse and Society. 2006. Vol. 17. № 2. P. 359–383. Rhodes S. C. Filter Bubbles, Echo Chambers, and Fake News: How Social Media Conditions Individuals to Be Less Critical of Political Misinformation. Political Communication. 2021. P. 1–22.
маніпулятивний текст, маніпулятивний заголовок, маніпулятивне повідомлення, маніпуляція емоціями, сугестія та її прийоми, дезінформація в медіа
Авторське право (c) 2023 Тарас Голота https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Онімний простір українських компаративних паремій (на матеріалі збірки Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше”)
Проаналізовано засвідчені в збірці Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше” (1864) компаративні паремії з онімним компонентом, що формують цілісний онімний простір. Схарактеризовано його структурну організацію, виокремлено та розглянуто онімні поля – антропонімне, топонімне, а також етнонімне (яке деякі дослідники зараховують до онімних). З’ясовано специфіку прецедентних онімів, які є потужними лінгвокультуремами. На матеріалі порівняльних конструкцій зі сполучником простежено вербалізацію особливостей концептуальної картини світу українців XIX ст., їхнього світосприйняття і способу мислення. Інформація про автора: Бондаренко Максим Олегович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: bondarenko.maxim97@gmail.com __________ ЛІТЕРАТУРА Бондаренко М. О. Семантика і лінгвокультурний потенціал компаративних паремій (на матеріалі збірки Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше”). Українська мова. 2023. Вип 1(85). С. 114–124. Вербич С. О. Трансформація українського онімного простору: внутрішньо- та позамовні чинники. Мовознавство. 2014. № 2. С. 15–23. Жайворонок В. В. Знаки української етнокультури : словник-довідник. Київ : Довіра, 2006. 703 с. Карпенко Ю. О. Етнонім. Українська мова: Енциклопедія. Вид. 2-е. випр., доп. / редкол : В. М. Русанівський, О. О. Тараненко та ін.; Київ : Вид-во “Українська енциклопедія” ім. М. П. Бажана, 2004. С. 179. Колесник Н. Онімний простір та онімне поле як категорії структурування об’єкта дослідження у фольклорній ономастиці. Українська мова. 2013. № 4. С. 124–134. Костомаров Н. Историческое значение южно-русского народного песенного творчества. Беседа. 1872. № 4. C. 5–68. URL: https://libr.msu.by/bitstream/123456789/4824/1/3729m.pdf (дата звернення: 26.01.2023). Кузь Г. Біблійна фразеологія з антропонімними компонентами (українсько-словацькі паралелі). Olomouc : Univerzita Palackého v Olomouci. № 10. С. 81–85. Неклесова В. Ю. Онімний ландшафт українського Інтернету у 2008 році. Записки з ономастики. 2014. Вип. 17. С. 200–204. Сколоздра-Шепітко О. Літературно-художня етнонімія малої прози Івана Франка. Наукові записки Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка. Серія : Мовознавство. Вип. 2. С. 248–254. Стрижак О. С. Етнонімія Геродотової Скіфії : монографія. Київ : Наукова думка, 1988. 219 с. Торчинський М. Онімна система і критерії її аналізу. Наукові записки Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка. Сер. : Мовознавство. 2014. Вип. ІІ(24). С. 284–289.
компаративні паремії, онімний простір, онімне поле, антропонім, топонім, етнонім, прецедентний онім
Авторське право (c) 2023 Максим Бондаренко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Європейський “слід” у мовній картині світу освіченого українця XVIII ст. (на матеріалі приватних козацьких діаріушів)
На основі аналізу щоденників Я. Марковича та М. Ханенка досліджено семантичний простір концепту ЄВРОПА, сконструйовано його семантичні поля “Духовна культура” та “Матеріальна культура”. Для порівняння відповідних фрагментів мовних картин світу залучено щоденник П. Апостола, написаний французькою мовою, у перекладі сучасною українською. Підтверджено тезу про поліплощинність семантичних полів концепту ЄВРОПА: матеріальний та духовний складники є не ізольованими, а взаємодоповнювальними. Доведено, що назви реалій європейського побуту і культури, засвідчуючи історичну тяглість, були важливим складником мовної картини світу освічених українців XVIII ст. Інформація про автора: Богомолець-Бараш Олександр Миколайович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: bohomolets.barash@knu.ua __________ ЛІТЕРАТУРА Бачинська О. А. Уявлення Європи про військово-політичну ситуацію в Україні 1708–1709 рр. через новини франкомовного видання “Амстердам”. Academia. Terra Historiae. Студії на пошану Валерія Смолія. У 2-х кн. Кн. 2 : Простори історика відп. ред. Г. Боряк. Київ, 2020. С. 363–372. Богомолець-Бараш О. М. Специфіка вербалізації концепту ЄВРОПА в мовній картині світу Г. Сковороди. Studia Linguistica. 2021. Вип. 18. С. 37–56. Богомолець-Бараш О. М. Обʼєктивація концепту ЄВРОПА в українській мові XVI – першої половини XVII ст. Українське мовознавство. Вип. 1(52). С. 54–78. Войтів Г. В. Назви одягу в пам’ятках української мови XIV–XVIII cт. : автореф. … канд. філол. наук. Львів, 1995. 24 с. Гнатюк Л. П. Мовний феномен Григорія Сковороди в контексті староукраїнської книжної традиції : монографія. Київ : ВПЦ “Київський університет”, 2010. 446 с. Горобець В. Й. Діаріуші – визначні пам’ятки української писемності XVIII ст. Історичні джерела та їх використання. Вип. 7. Київ, Наукова думка, 1972. 172 с. Горобець В. Й. Лексика історично-мемуарної прози першої половини XVIII ст. Київ : Наукова думка, 1979.128 с. Гриценко С.П. Динаміка лексикону української мови XVI–XVII ст. Київ : КММ, 2017. Дзюба О. Українці в європейських містах: адаптація до життя в нових соціумах (XVIII ст.). Соціум. Альманах соціальної історії. 2003. Вип. 3. С. 55–63. Дзюба О. “Україна” і “Малоросія”: слова і поняття в українській мемуарній літературі XVIII ст. Україна в Центрально-Східній Європі. Вип. 15. Київ : Ін-т історії України, 2015. С. 42–52. Дзюба О. М. Вихованці Києво-Могилянської академії: українські мемуаристи Я. Маркович та М. Ханенко (перша половина ХVІІІ ст.). Український історичний журнал. 2016. № 3. С. 64. Дзюба О. Дозвілля в повсякденному житті козацької старшини (на матеріалах мемуарної літератури першої половини ХVІІІ ст.). Соціум. Альманах соціальної історії. 2017. Вип. 13–14. С. 308–326. Дзюба О. М. Мемуаристи Гетьманщини ХVІІІ ст.: інтелектуальні інтереси та духовні запити. Історія Української держави. Гетьманат ранньомодерної доби. Київ, 2018. С. 591–611. Дзюба О. Українська мемуарна література XVIII ст: особливості індивідуального стилю. Людина, суспільство, влада в давній та ранньомодерній Україні: контексти історичної презентації / відп. ред. В. Смолій. Київ : Інститут історії України, 2020. С. 383–409. Дидик-Меуш Г. Комбінаторика в українській мові XVI–XVIII століть: теорія, практика, словник. Львів, 2018. 688 с. Дячук В. Семантичний простір концепту як джерело інтерпретації його змісту. Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Літературознавство. Мовознавство. Фольклористика. 2022. Вип. 1(31). С. 12–16. Нічик В. М. Києво-Могилянська академія і німецька культура. Київ : Укр. Центр духовної культури, 2001. 252 с. Потульницький В. Інтелектуальні впливи Заходу на духовне життя української еліти в 17–18 століттях. Київська старовина. 2001а. №. 1. С. 3–10; 2001b. №. 5. С. 3–10. Хижняк З. І., Маньківський В. К. Історія Києво-Могилянської академії. Київ, Вид. дім “КМ Академія”, 2003. 184. с. Шевчук В. Про малі українські діяріуші як історико літературні пам’ятки. Малі українські діярії ХVІІ–ХVІІІ ст. / упоряд. вступ. стат. та комент. В. Шевчука. Київ : ТОВ «Видавництво “Кліо”», 2015. С. 7–50. Яковенко Н. Нарис історії середньовічної та ранньомодерної України. 3-тє вид., переробл. та розшир. Київ : Критика, 2006. 584 с. Яременко М. Насолоди освічених в Україні XVIII століття (про культуру вживання церковною елітою чаю, кави та вина). Київська Академія. 2012. № 10. С. 117–185.
концепт, ЄВРОПА, мовна картина світу, козацькі діаріуші, бароко, Я. Маркович, М. Ханенко, українська мова, ад’єктивно-субстантивні словосполучення
Авторське право (c) 2023 Олександр Богомолець-Бараш https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/