Мета і проблематика Збірник “Українське мовознавство” є фаховим виданням, що публікує актуальні в галузі лінгвістики наукові праці (статті, рецензії) провідних фахівців і молодих дослідників України й зарубіжжя. Мета часопису – розвивати й зміцнювати наукові контакти мовознавчої спільноти, популяризувати новітні здобутки й результати науково-теоретичних, науково-практичних і прикладних досліджень, що охоплюють широке коло проблем загального, порівняльно-історичного і типологічного мовознавства, теорії і структури мови, діалектології, ономастики, кодифікації мови і стилістики, функційної та комунікативної лінгвістики, теорії комунікації та лінгвопрагматики, лінгвістики тексту і теорії дискурсу, когнітивної лінгвістики, етнолінгвістики й лінгвокультурології, соціо- і психолінгвістики, комп’ютерної лінгвістики, перекладознавства.
Кафедра української мови та прикладної лінгвістики Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка
Фонетико-графічна адаптація новітніх англізмів в українськомовному бізнес-дискурсі
Вступ. Мові бізнесу, що обслуговує сферу економічних відносин, властива висока динаміка розвитку та постійне оновлення лексичного складу внаслідок появи низки слів для позначення нових реалій, понять і процесів. В останні десятиліття неабиякий вплив на різні сфери життєдіяльності суспільства, а особливо на бізнес-середовище, має англійська мова. Вивчення особливостей функціонування англізмів у текстах економічної тематики та адаптації їх на різних рівнях мовної структури дозволить краще зрозуміти процеси асиміляції іншомовних елементів в українській мові, оптимізувати процес запозичення, а також мінімізувати можливі негативні наслідки надмірного вживання чужомовних лексем. Методи. У дослідженні проаналізовано 400 англізмів, що функціонують у бізнес-текстах українського суспільно-політичного журналу “New Voice” за 2018–2025 роки, використано загальнонаукові та власне лінгвістичні методи та прийоми: суцільна вибірка, зіставлення, структурний і дистрибутивний аналізи, систематизація, описовий, статистичний та метод кількісних підрахунків. Результати. Описано адаптацію англізмів сфери бізнесу на графічному та фонетичному рівнях мовної системи. Встановлено, що на графічному рівні більшість англізмів – 312 одиниць (78 %) – повністю адаптовані до української графіки (нейромаркетинг), лише 51 (12,8 %) зберігають оригінальне написання (digital-only), а 37 англізмів (9,3 %) є словами-гібридами (retail-мережі), значна частина з яких містить неадаптовані абревіатури (UX-аналітика). Фонетичний аналіз засвідчив серед 177 повних англізмів домінування транскриптів – 89 одиниць (50,3 %), які відтворюють звучання оригінальних слів (кешбек – cashback), а також зафіксував майже четверту частину транслітерантів – 43 лексеми (24,3 %), у яких побуквено передане написання (девелопер < developer), і стільки ж напівтранскриптів і напівтранслітерантів – 45 слів (25,4 %) – зі змішаним транскодуванням (хедж-фонд – hedge fund). Більшість графічно адаптованих англізмів відповідає орфографії української мови: (холдинг, хайринг), однак деякі демонструють орфографічну неусталеність (фандрейзинг – фандрайзинговий) або орфографічні помилки (оффер). Висновки. Комплексне вивчення особливостей функціонування англізмів в економічних текстах сприятиме розумінню впливу глобалізаційних процесів на мовну структуру бізнес-комунікації. Отримані результати можуть бути використані для розроблення рекомендацій щодо раціонального використання англізмів у економічній сфері; для оптимізації процесів адаптації англізмів в українській бізнес-термінології; у лексикографічній практиці для укладання словників новітніх англізмів та оновлення уже відомих електронних словників. Інформація про авторів: Людмила Олександрівна Кравченко – кандидат філологічних наук, доцент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка ORCID ID: 0000-0002-9043-566X e-mail: l.kravchenko@knu.ua Стефанія Анатоліївна Синюгіна – здобувач вищої освіти другого (магістерського) рівня Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка ORCID ID: 0009-0000-9652-5212 e-mail: stefaa.syn@gmail.com
Авторське право (c) 2026 Людмила КРАВЧЕНКО, канд. філол. наук, доц., Стефанія СИНЮГІНА, бакалавр https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Cемантико-мотиваційний потенціал слова баба в сучасних українських говірках
Вступ. Діалектна лексика - цінне джерело для дослідження уявлень людини про світ. Актуальність розвідки зумовлена потребою аналізу мотиваційних механізмів діалектної номінації, що дає змогу реконструювати когнітивні й культурні процеси в народному мовомисленні. Мета статті – охарактеризувати семантичні особливості дериваційно-фразеологічного гнізда слова баба в сучасних українських діалектах. Методи. Для досягнення мети використано метод аналізу та синтезу, порівняння, описовий метод, текстологічний (контекстуальний) аналіз, метод компонентного аналізу, метод мотиваційного аналізу. Результати. Здатність говірок відображати народне світобачення дозволило простежити ступінь збереження традиційних уявлень про бабу, обʼєктивованих у семантиці похідних лексем, фразеологізмах, усталених словосполуках, а також динаміку оцінних зрушень, зʼясувати продуктивність мотиваційних ознак, що зумовили появу вторинних номінацій. Здійснені спостереження засвідчили, що образ баби в українському діалектному мовленні репрезентований поліаспектно: від родинно-побутового та вікового значень до сакрально-магічних, ритуальних і міфологічних інтерпретацій. У дериваційному гнізді реалізовано шість основних мотиваційних ознак, що стосуються родинно-ґенетичних відношень, віку, емоційно-оцінних характеристик, соматичних особливостей, поведінкових рис, а також соціальних функцій (допомоги під час пологів, участі в обрядодіях, знахарюванні тощо). Найвищий мотиваційний потенціал мають ознаки, пов’язані з тілесністю та соціальною роллю жінки поважного віку. Зафіксовані моделі ланцюгового переходу значень підтверджують асоціативну природу семантичного структурування в мовомисленні діалектоносіїв. Висновки. Когнітивно-семантичний комплекс із вершиною баба є репрезентативним фрагментом діалектної картини світу, у межах якого можливим стає встановлення моделей мотивації, зумовлених тілесними, соціальними, символічними уявленнями про жінку в традиційній культурі, та окреслення типологічних принципів організації семантики в сучасних українських говірках. Інформація про автора: Віра Романівна Дячук – доктор філософії, молодший співробітник відділу діалектології Інституту української мови НАН України ORCID ID: 0000-0002-3982-335X E-mail: virarozumna@gmail.com
семантична мотивація, мотиваційна ознака, номінація, похідне слово, баба, діалект, мовна картина світу, національна культура
Авторське право (c) 2026 Віра ДЯЧУК, д-р філософії, мол. наук. співроб. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Метафора як смислова вісь у поезії Анатолія Мойсієнка: асоціативний та інтонаційний виміри
Вступ. Статтю присвячено дослідженню метафори як смислової осі в поетичному мовленні Анатолія Мойсієнка. Актуальність зумовлена потребою системного опису смислотворчих механізмів у сучасній українській поезії, зокрема ролі стрижневих метафор у формуванні асоціативних полів і смислової архітектоніки твору. Метою дослідження є з’ясування функцій метафори як структуротвірного чинника поетичного тексту, виявлення механізмів розгортання асоціативних полів та окреслення ролі інтонаційно-синтаксичних засобів у підсиленні метафоричної експресії. Методи. Методологічну основу становить комплексний лінгвопоетичний підхід із поєднанням семантико-стилістичного, когнітивно-дискурсивного та текстолінгвістичного аналізу. Застосоване моделювання асоціативних полів за принципом “ядро – доменні проєкції – периферія”, реконструкцію векторів смислового переходу (природне – екзистенційне – національно-архетипне – сакральне), а також аналіз інтонаційно-синтаксичної іконічности (вставлені конструкції, повтор, вигук, ритмічний злам). Результати. Установлено, що стрижневі образи (ріка, вітер, золото, хата, ніч, час / вічність) функціонують як смислові осі, довкола яких організовано тематичні блоки поезії. Образ ріки постає моделлю письма, життєплину й національної стихії; золото формує синтетичний символ краси, згасання й духовної вартости; хата набуває статусу національного архетипу; вітер репрезентує динаміку історії й внутрішнього руху; ніч і час структурують космічно-екзистенційний вимір. Виявлені механізми інтенсифікації метафори через антропоморфізацію, зооморфізацію, метонімізацію, неологізацію, а також через інтонаційні злами й повтори, що іконічно відтворюють стихійність образу. Виявлено, що авторська метафорика ґрунтується на синестезії сприйняття, де зорові образи трансформуються у звукові та дотикові, створюючи багатовимірний простір вірша. Окрему увагу приділено механізму взаємодії метафоричного переносу з інтонаційними паузами, що дозволяє акцентувати на прихованих смислових обертонах. Висновки. Метафора в поезії Анатолія Мойсієнка постає не локальним тропом, а текстотвірною концептуальною домінантою, яка формує смислову архітектоніку твору. Асоціативні поля забезпечують багатовекторне розгортання образу та інтегрують природне, особистісне, національне й космічне начала. Інтонаційно-синтаксичні засоби виконують роль семантичних каталізаторів, посилюючи драматургію й експресію поетичного мовлення. Доведено, що асоціативний потенціал поетичного слова А. Мойсієнка реалізується через розгалужену систему метафоричних зв’язків, які формують унікальний індивідуально-авторський стиль. Перспективи подальших розвідок простежувані в глибшому вивченні взаємодії метафоричних моделей із фоносемантичним рівнем поетичного тексту. Інформація про автора: Анатолій Панасович Загнітко – доктор філологічних наук, професор, член-кореспондент НАН України, професор кафедри загального та прикладного мовознавства і слов’янської філології факультету іноземної та слов’янської філології Донецького національного університету імені Василя Стуса ORCID ID: 0000-0001-7398-6091 e-mail: a.zagnitko@gmail.com, a.zagnitko@donnu.edu.ua
метафора, смислова вісь, асоціативне поле, ідіостиль, лінгвопоетика, інтонаційна іконічність, ідіостиль Анатолія Мойсієнка
Авторське право (c) 2026 Анатолій ЗАГНІТКО, д-р філол. наук, проф. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Від образного слова до філософського сенсу (інтерпретація поетичних наративів)
Вступ. Тексти філософської поезії репрезентують складні онтологійні сенси, пов’язані із законами світовлаштування й людського буття, що перебігає в багатовимірних екзистенційних координатах, у межах яких ‒ феномени життя, смерті, свободи, суспільних ідеалів. Омовлення цих сенсів здійснюється відповідною лінгвостилістичною організацією поетичного наративу, зазвичай металогійного, алегорійного, символьного. У межах кожної з національних художніх картин світу виробилися свої лексико-семантичні ресурси, здатні як транслювати інформацію складного онтологійного змісту, так і продукувати релевантні смислові інтерпретації. Обрані зразки української філософської поезії ХХ – поч. ХХІ ст. (контексти М. Бажана, Н. Білоцерківець, М. Вінграновського, С. Жадана, В. Калашника, К. Калитко, Л. Костенко, А. Мойсієнка, В. Стуса та ін.) містять певні сенсотвірні універсалії – лексеми відповідних семіокодів з усталеним символьно-алегорійним наповненням, яке забезпечує оптимальне входження реципієнта в смислові площини контексту. Такою сенсотвірною універсалією є лексема сніг, частотна в поетичних філософських наративах. Метою розвідки є опис семантико-стилістичних та сенсотвірних характеристик слова-образу сніг відповідно до його функцій в авторському наративі (реалізація філософських мотивів). Методи. Для досягнення очікуваних результатів дослідження були використані методи дефініційного аналізу, компонентного аналізу, дистрибутивного аналізу, описовий метод, інтерпретаційно-текстовий аналіз. Результати. Лексема сніг у поетичних філософських наративах оприявнює свій сенсотвірний потенціал через актуалізовану внутрішню форму, тобто образ, що акумулює уявлення українців про сніг як природний феномен з такими характеристиками: білий колір, блискучість, легкість, стишеність, густота, тривалість падіння, здатність замітати все довкола тощо. Ці властивості снігу в художній лінгвосвідомості трансформувалися в метафізичні асоціації філософської семантики: білий сніг – святість, чистота; падіння снігу як плинність і неперервність буття; білий покров снігу, що замів усе довкола, як забуття й водночас пам’ять (антитетичність); усепроникність снігу, що падає з небес, як усепроникність любові, що приходить до людини як дар Божий. Ця символьність та алегорійність снігу зреалізована в наративах філософської лірики частотними образними моделями з лексичною домінантою сніг, які для українського читача удоступнені у смислових верифікаціях, наближених до авторських задумів. Білий колір снігу, його легкість, просторовість зумовили появу перифрастичних моделей снігу в художній картині філософської лірики: сніг – білим по білому, білий саван, біла пустеля, біле пір’я, білий вальс, Біле Братство та ін. Для творення метафоризованих метафізичних образів снігу (сніг – чистота, святість, забуття / пам’ять, буття, любов) автори використовують ресурс різних донорських зон, зокрема денотатів і сигніфікатів, які надають образові снігу конкретно-чуттєвого унаочнення й емоційного наснаження. Висновки. Дослідження сенсотвірного ресурсу слова-образу сніг у зразках української філософської поезії засвідчили: лексеми біоморфного семіокоду є продуктивними у творенні, сприйманні й інтерпретації філософських сенсів, що зумовлене характером художньої свідомості українців – міфопоетичної, зануреної у світ природи як архетипної матриці. Інформація про автора: Олена Олегівна Маленко – доктор філологічних наук, професор, завідувач кафедри українознавства і лінгводидактики імені професора О. Г. Муромцевої Харківського національного педагогічного університету імені Г. С. Сковороди ORCID ID: 0000-0003-4753-0036 e-mail: malenalingva@gmail.com
філософська лірика, поетичний наратив, онтологійні сенси, слово-образ сніг, біоморфний семіокод, смислова інтерпретація
Авторське право (c) 2026 Олена МАЛЕНКО, д-р філол. наук, проф. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Проблематика лінгвопоетичної реконструкції праслов’янської та давньоукраїнської язичницької поезії
В с т у п . Ключова роль дохристиянських вірувань в історії української культи є загальноприйнятою, однак реконструкція таких текстів іще не була метою наукових досліджень. У цьому досліджені запропоновано два рівні таких реконструкцій – праслов’янський і давньоукраїнський. М е т о д и . Різні типи українських фольклорних текстів можуть становити матеріал для мовознавчої реконструкції, як-от трансформацій (транспозицій) у давньоукраїнську мову Київської Русі, а іноді й у праслов’янську мову. Метою таких реконструкцій є, серед іншого, видалення багатьох помилок, спричинених переспівуванням та переписуванням давніх текстів, і отримання більш організованого (насамперед у фонетичному плані) тексту. Р е з у л ь т а т и . Реконструкція давньоукраїнської дохристиянської поезії не тільки можлива, а й дуже перспективна. Вона може базуватися на українському фольклорі та давньоукраїнських текстах. Як матеріал цього дослідження серед інших жанрів у цьому дослідженні обрано українські міфологічні колядки, віршовані заклинання в казках та окремі фрагменти «Слова про Ігорів похід». Базуючись на суголоссях (сприйманих у давньому мисленні як магічні), було реконструйовано низку формул, уналежнених до язичницького періоду. “Слово про Ігорів похід” поєднує моделі фольклорного весілля та народної казки; власне казка також нерідко базується на шлюбному сценарії. Важлива риса фольклорної поезії – варіативність текстів та їх формул, як-от: *Среди двóра зеленъ яворъ, // Подъ яворомъ чрьни бобьри; середъ моря / зеленъ яворъ, // на яворѣ / три ворона. Одним із можливих результатів таких реконструкцій є створення корпусу формул – не тільки сталих фольклорних штампів, а й поетичних заклинань, чиї елементи поєднані суголоссями (*добръ дѫб(р)ъ, пор. дѫброва, *ясьнъ мѣсѧць від *мѧс-ьць, *чьрьнъ воронъ від *wornŭ). Найархаїчніший рівень формульних поетичних реконструкцій цієї праці – праслов’янський (глибший праіндоєвропейський рівень ми тут здебільшого оминаємо). В и с н о в к и . Дохристиянський період української історії характеризувався вживанням усної поетичної мови, котру вважали сакральною завдяки магічним суголоссям. Ці суголосся допомагали запам’ятовувати поезію та передавати її через багато поколінь. Міфологічні колядки (календарні пісні, пізніше прив’язані до Різдва, але архаїчніші за християнство) та поетичні заклинання в казках містять архаїчні формули, що сягають дохристиянського періоду. Інформація про автора: Юрій Леонідович Мосенкіс – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка ORCID ID: 0000-0002-9957-0585 e-mail: yu.mosenkis@knu.ua
давньоукраїнська (давньоруська, києворуська) мова, дохристиянська усна поезія, поетичні формули, “Слово о полку Ігоревім”.
Авторське право (c) 2026 Юрій Мосенкіс, д-р філол. наук, проф. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Українська арґотична етимологія: проблеми та перспективи
Вступ. Історичні соціолекти належать до малодосліджених явищ в українському мовознавстві, що зумовлено низкою внутрішніх та зовнішніх чинників. Нечисленні лінгвістичні розвідки, які становлять підґрунтя сучасної української арґології, переважно зосереджені на етимологічному аналізові соціолектизмів, а отже, volens nolens потребують критичного осмислення й уточнення з огляду на нові лінгвістичні дані. Такому критичному перегляду й присвячено пропоновану статтю, у якій на матеріалі українських історичних соціолектів висвітлено основні проблеми, що виникають під час етимологічного аналізу арґотизмів, а також окреслено перспективи їх дальшого вивчення. Методи. В аналізі соціолектизмів застосовано традиційні для етимологічних досліджень фонетичний, морфемно-дериваційний та семантичний підходи, зауважено на позамовні особливості розвитку субстандартних лексем. Українські арґотизми порівняно також з відповідними білоруськими та російськими лексемами, що дало змогу краще простежити зміни в їхній внутрішній та зовнішній формі. Результати. Визначено, що в українській арґотичній етимології використовують два підходи, які полягають або в поданні перевірених етимологій до обмеженого кола лексем, переважно грецького походження, або в активному етимологізуванні всього масиву арґотизмів, що неминуче призводить до сумнівних гіпотез і хибних тверджень. Проблеми зі встановленням походження арґотизмів зумовлені передусім затемненими мотиваційними зв’язками між лексемами, використанням нетипових дериваційних засобів, верифікаційними проблемами, особливо типовими в тому разі, коли з арґотичним матеріалом працюють нелінгвісти. Ці проблеми у статті показані на прикладі кількох лексем та коментарів до них, що дало змогу уточнити етимології аналізованих арґотизмів. Висновки. Здійснений аналіз вказує на потребу ширшого перегляду арґотичних етимологій в оперті на висловлені зауваги й науково перевірені методи, зокрема це стосується низки арґотизмів, визначених як запозичення з румунської, циганської, єврейської та інших мов. На окрему увагу заслуговують такі лексеми, які в наявних розвідках зараховані до етимологічно неясних чи які супроводжувані сумнівними етимологічними гіпотезами. Сукупно це дасть змогу не лише уточнити й переглянути походження окремих арґотизмів, а й сформувати чітке уявлення про генезу українських історичних соціолектів на тлі інших слов’янських мов. Інформація про автора: Євген Олександрович Редько – кандидат філологічних наук, доцент кафедри філології Українського католицького університету, старший науковий співробітник відділу української мови Інституту українознавства ім. І. Крип’якевича НАН України E-mail: yevhen.redko@ucu.edu.ua ORCID ID: https://orcid.org/0000-0002-0797-9499
Авторське право (c) 2026 Євген РЕДЬКО, канд. філол. наук, ст. наук. співроб. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Еволюція маркетингових маніпуляцій на матеріалі креолізованих текстів реклами тютюнових виробів
Вступ. Нестабільність і хиткий стан сучасного світу зумовлюють виникнення криз не лише на рівні цілих країн, а й на рівні окремих компаній, які дедалі частіше зазнають збитків унаслідок змін економічної кон’юнктури, політичних рішень або соціокультурних трансформацій (зокрема зміни поколінь). Останній фактор стає новим викликом, що спричиняє активізацію розробки нових сучасних маніпулятивних стратегій у маркетингових комунікаціях зі споживачами, усупереч загальній тенденції до посилення морально-етичних норм у цивілізованих країнах. Методи. Під час дослідження були застосовані описовий метод, контент-аналіз, порівняльно-історичний метод та контекстуальний аналіз. Результати. У роботі розглянуто й проаналізовано еволюцію способів маркетингових комунікацій з існуючими та потенційними споживачами продукції тютюнових корпорацій. Встановлено, що сучасні реалії із заборонами й обмеженнями змусили маркетологів шукати нові методи реклами, а креолізовані тексти еволюціонували в новий формат комунікації. Важливим елементом у рекламних кампаніях стали сугестивні стратегії, що ґрунтуються на маніпулятивних тактиках (напр., інноваційність, чистота паління, часто не підкріплені наукові дослідження тощо), а також активній евфемізації (“гаджет” замість “цигарки”, “нагрівання” замість “паління” тощо). Комбінація цих факторів створює новий формат впливу на споживача шляхом формування позитивного іміджу продукту через асоціації з технологічністю та інноваційністю. Додатковим інструментом маркетингових комунікацій тютюнових компаній є взаємодія з потенційними споживачами через соціальні мережі, організація заходів і співпраця з відомими блогерами. Висновки. Рекламні кампанії тютюнових компаній пройшли тривалий еволюційний шлях – від використання з пропагандистською метою «мужніх» (маскулинних) або престижних професій та відомих персонажів у мультимодальних текстах до сучасної інтерактивної комунікації та івент-менеджменту. Використання з маніпулятивною метою сучасних сугестивних стратегій формують нову семантичну модель сприйняття, у межах якої тютюновий виріб позиціонується як своєрідний «інноваційний продукт». Дослідження продемонструвало, що сучасні маркетингові комунікації тютюнових компаній в українських реаліях репрезентують адаптацію бізнесу до кризових умов з урахуванням змін культурного сприйняття населення та чинних законодавчих обмежень. Інформація про автора: Владислав Володимирович Підвойний – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка ORCID ID: 0009-0007-4779-082X e-mail: pidvoiniy@gmail.com
Авторське право (c) 2026 Владислав ПІДВОЙНИЙ, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Дискурсивні маркери як компонент діалектного мовлення
Вступ. Переважну більшість сучасних діалектологічних студій сфокусовано на традиційних описах різних рівнів мови. Проте не менш актуальними є комунікативний і прагматичний підходи до аналізу діалектного тексту, які відображають процеси виникнення та реалізації усного мовлення. Одним із компонентів діалектного наративу є дискурсивні маркери, які поки що залишаються поза увагою діалектологів. Методи. У дослідженні застосовано загальнонаукові методи аналізу та синтезу, а також описовий, компонентний, прийоми дискурс-аналізу, методи та прийоми експериментальної фонетики тощо. Результати. З’ясовано постання терміносполуки “дискурсивний маркер” у зарубіжній та українській лінгвістичній практиці. Описано зміну поглядів на такі елементи дискурсу (від їх сприйняття як деструктивних елементів тексту до розуміння їхнього комунікативно-прагматичного потенціалу). Продемонстровано роль і функції дискурсивних маркерів у діалектному мовленні. Установлено, що вони є важливим компонентом діалектної оповіді, пов’язаним із її синтаксичним, семантичним, комунікативим і прагматичним функціональними аспектами. Зауважено про різне сприйняття таких одиниць під час безпосереднього спілкування з діалектоносієм та під час читання й аналізу діалектних оповідей, зафіксованих у збірниках діалектних текстів. Висновки. Установлено функціональне навантаження дискурсивних маркерів у діалектній оповіді. З’ясовано, що крім основної функції – структурування, такі елементи виконують низку інших – вказівну, анафоричну, видільну́, підсилювальну, фатичну, експресивну та оцінну, а також регулятивну й програмувальну. Наголошено, що перспективним завданням для діалектних студій є встановлення переліку загальномовних дискурсивних маркерів, а також виокремлення типових одиниць для тієї чи тієї говірки. Це не лише удокладнить розуміння структурних особливостей діалектної оповіді, а й поповнить склад диференційних одиниць різних говорів. Окремого аналізу потребує питання відображення дискурсивних маркерів у лексикографічних працях, зокрема діалектних. Інформація про автора: Наталія Сергіївна Вербич – кандидат філологічних наук, старший науковий співробітник відділу діалектології Інституту української мови НАН України E-mail: nataljaverbich@ukr.net ORCID ID: https://orcid.org/0000-0003-3373-6332
дискурсивні одиниці, дискурсивний маркер, усний наратив, діалектний текст
Авторське право (c) 2026 Наталія ВЕРБИЧ, канд. філол. наук, ст. наук. співроб. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Бойківська говірка села Лосинець як мікросистема південно-західного наріччя української мови
Вступ. У статті здійснено комплексний аналіз бойківської говірки села Лосинець Самбірського району Львівської області як репрезентанта південно-західного діалекту української мови. Підкреслено важливість дослідження окремих говірок для уточнення меж ареалу, виявлення типових і спорадичних мовних явищ та поглиблення опису мовної картини діалектоносіїв. Вивчення говірки села Лосинець сприяє уточненню діалектологічної карти бойківського ареалу, фіксації унікальних рис на різних мовних рівнях і запобіганню втраті цінного діалектного матеріалу. Мета дослідження – комплексно описати фонетичні, морфологічні, синтаксичні та лексичні особливості говірки і визначити її місце на діалектологічний карті бойківського ареалу. Методи. Дослідження проведено за допомогою експедиційно-польового, лінгвогеографічного та описових підходів. Результати. На фонетичному рівні констатовано збереження архаїчних рис ([а] після м’яких приголосних, відсутність перезвуку, незначний вияв укання), а також позиційні модифікації у вокалізмі й консонантизмі. Морфологічний рівень репрезентує нормативні й діалектні форми, варіантність флексій. На синтаксичному рівні простежено функціювання локальних сполучників, специфічне керування та наявність діалектно маркованих конструкцій. Лексичний рівень говірки відзначається багатим фразеологічним фондом, пов’язаним із традиційною культурою й весільною обрядовістю бойків. Висновки. Говірка села Лосинець є цілісною мовною мікросистемою з типовими ознаками бойківських говірок і водночас демонструє варіативність та нові тенденції під впливом літературної мови. Результати дослідження підтверджують доцільність “точкових” студій для поглибленого опису українських діалектів і наголошують на необхідності подальшого документування локальних говірок як важливого інструменту збереження мовної різноманітності та цінного джерела для подальших діалектологічних узагальнень. Інформація про автора: Хібеба Наталія Василівна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри українського прикладного мовознавства Львівського національного університету ім. Івана Франка. ORCID ID: 0000-0003-1098-3082 E-mail: nataliya.khibeba@lnu.edu.ua
діалектологія, діалектний текст, бойківська говірка, діалектна риса, лінгвогеографія
Авторське право (c) 2026 Наталія ХІБЕБА, канд філол наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Літургійні тексти XVII ст. як джерело дослідження мовної специфіки українського церковного співу
Рецензія на працю "Воскресні богослужіння київського Октоїха 1629 року" (доповненого текстами піснеспівів українських джерел XVII–XVIII ст.) / упор. М. Качмар, Ю. Осінчук, відп. ред. Ю. Ясіновський. Київ: Горобець, 2025. 312 с. (Серія "Історія української музики: Джерела", вип. 33). Інформація про автора: Лідія Павлівна Гнатюк – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка ORCID ID: 0000-0002-8318-3900 e-mail: l.hnatiuk@knu.ua
церковнослов'янська мова української редакції
Авторське право (c) 2026 Лідія Гнатюк, д-р філол. наук, проф. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Чеська лексика в онлайн-комунікації українських біженців: лінгвістичний аналіз
Вступ. Стаття присвячена лінгвістичному аналізу функціонування чеських слів і словосполучень в онлайн-комунікації українських біженців у Чеській Республіці після початку повномасштабного російського вторгнення в Україну. Актуальність дослідження зумовлена інтенсивністю сучасних процесів мовних контактів в умовах вимушеної міграції та активізацією інтернет-спілкування. Метою дослідження є виявлення типів чеських лексичних елементів у мовленні українських біженців, визначення функцій цих елементів та особливостей їхньої адаптації в українськомовному середовищі. Методи. Дослідження ґрунтується на корпусі з 400 текстових одиниць, відібраних із соціальних мереж, месенджерів і тематичних онлайн-спільнот українців у Чеській Республіці. Застосовано метод суцільної вибірки, лексико-семантичний і функціональний аналіз для інтерпретації мовного матеріалу та визначення ролі чеських лексичних елементів в інтернет-комунікації українців. Результати. Встановлено, що чеська лексика активно інтегрується в українське мовлення у формі коду-перемикання та частково адаптованих запозичень. Найвищу частотність мають одиниці адміністративно-правової сфери, що зумовлено частою взаємодією українців із державними інституціями. У процесі соціальної адаптації українців у Чехії розширюються сфери вживання чеських слів до комунікації на побутові, професійні, освітні та медичні теми. Чеські елементи виконують номінативну, інформативну та ідентифікаційну функції. Виявлено процеси фонетико-графічної та морфологічної адаптації, зокрема передачу кирилицею окремих чеських слів та включення їх до української граматичної системи. Висновки. Інтернет-комунікація виступає ключовим середовищем фіксації мовних змін у мовленні українських біженців і формування гібридного українсько-чеського комунікативного коду. Мовні практики українських біженців характеризуються динамічністю, варіативністю та функціональною доцільністю. Використання чеської лексики є не лише наслідком мовного контакту, але й важливим індикатором соціокультурної адаптації в умовах міграції. Інформація про автора: Ольга Станіславівна Дьолог – кандидат філологічних наук, доцент, науковий співробітник відділу слов’янської лінгвістики та лексикографії Слов’янського інституту Академії наук Чеської Республіки ORCID ID: 0000-0002-9305-2453 e-mail: olha.doloh@slu.cas.cz
мовний контакт, білінгвізм, код-перемикання, лексичні запозичення, інтернет-комунікація, чеська мова, українська мова, мовна адаптація.
Авторське право (c) 2026 Ольга ДЬОЛОГ, канд. філол. наук, доц. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Електронний словник гуцульського говору в парадигмі української цифрової лексикографії
Вступ. У статті розглянуто особливості розвитку сучасної української лексикографії в умовах активної диджиталізації наукового простору. Увагу зосереджено на проблемах і перспективах формування електронної діалектної лексикографії. Проаналізовано вплив цифрових технологій на зміну традиційних підходів до укладання діалектних словників, зокрема щодо принципів добору, структурування та репрезентації лексичного матеріалу. Окреслено роль електронних словників як ефективних інструментів накопичення, систематизації та інтерпретації мовних даних. Особливу увагу приділено сучасному стану української діалектної лексикографії ‒ недостатній розробленості електронних діалектних словників та обмеженій представленості діалектного матеріалу в цифровому форматі. Висвітлено наявні електронні ресурси, проєкти й ініціативи, спрямовані на збереження, опрацювання та популяризацію діалектної лексики, а також підкреслено їх значення для формування повноцінної електронної бази діалектних даних. Методи. Використано загальнонаукові та спеціальні лінгвістичні методи дослідження, зокрема: описовий метод ‒ для окреслення особливостей розвитку сучасної діалектної лексикографії та формування електронних словників; метод моделювання ‒ для розроблення концепції електронного словника гуцульського говору; метод узагальнення ‒ для формулювання висновків щодо перспектив розвитку електронної діалектної лексикографії. Результати. Обґрунтовано доцільність створення електронного словника гуцульського говору як цілісного лексикографічного ресурсу нового типу, що поєднує традиційні засади словникарства з інноваційними цифровими технологіями. Описано концептуальні засади проєкту, зокрема принципи формування реєстру, структуру словникової статті, можливості мультимедійного супроводу, поєднання з корпусними та лінгвогеографічними даними, а також багаторівневий пошук інформації. Наголошено на важливості текстоцентричного підходу та уніфікації лексикографічних параметрів. Висновки. Підсумовано, що електронна діалектна лексикографія є перспективним напрямом сучасного мовознавства, який сприяє збереженню мовної та культурної спадщини, забезпечує нові можливості для наукового аналізу й репрезентації говіркового матеріалу та створює підґрунтя для укладання зведеного словника говорів української мови. Інформація про автора: Кузик Павло Степанович – аспірант відділу української мови Інституту українознавства ім І. Крип’якевича НАН України ORCID ID: 0009-0008-9863-2167 e-mail: Kuzyqp@gmail.com
Авторське право (c) 2026 Павло КУЗИК, асп. https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Емотивно-оцінний потенціал українських паралінгвальних фразеологізмів: узуальні й індивідуальні вияви
Вступ. На сучасному етапі розвитку лінгвістики увага дослідників зосереджена на проблемах вербалізації почуттєвого світу людини, виявленні традицій мовленнєвої об’єктивації її емоційно-психологічних станів і реакцій. У полі зору лінгвістів перебувають теоретичні підходи до опису категорії емотивності, лексики на позначення емоцій і почуттів. Необхідність дослідження фразеологічних одиниць як засобів об’єктивації почуттєвої сфери людини зумовлена фрагментарним вивченням цієї проблеми. Водночас фраземи належать до самобутніх вербалізаторів емоційно-психологічних станів і реакцій людини, вони акцентують на етнічній природі й особливостях мовомислення крізь призму почуттєвої сфери особистості. Актуальність теми пов’язана з важливістю вивчення структурно-семантичних та експресивних особливостей паралінгвальних фразеологізмів української мови, уживаних у художньому дискурсі М. Коцюбинського. Методи. У дослідженні використано метод компонентного аналізу, який пов’язаний з описом структурних і семантичних особливостей емотивно-оцінних паралінгвальних фразеологізмів української мови, уживаних у лексикографічних працях та художньому дискурсі М. Коцюбинського; метод контекстного аналізу для виявлення експресивного потенціалу узуальних й індивідуально маркованих паралінгвальних фразеологізмів української мови, що функціонують у художніх текстах письменника. Результати. Виявлено склад паралінгвальних фразеологізмів української мови, що об’єктивують почуттєві, емоційно-оцінні стани комунікантів. Паралінгвальні фраземи репрезентовані в узусі та художньому дискурсі М. Коцюбинського двома макрогрупами (кінематичні та фонаційні паралінгвальні фразеологізми). У межах кінематичних паралінгвальних фразеологізмів виокремлено групи (мімічні (указують на певну конфігурацію рота або положення губ), миремічні (позначають рухи очей, характеризують особливості погляду), жестові (об’єктивують різновиди вказівних, описових, символьних, підсилювальних жестів), пантомімічні (указують на рухи тіла, ходи; ілюструють специфіку поз). До фонаційних фразеологізмів уналежнено макрогрупу паралінгвальних стійких зворотів, специфіка емотивно-оцінної семантики яких пов’язана з усіма просодичними характеристиками, голосовими виявами мовлення людини (оцінювання темпу мовлення, тембру голосу, мелодики (зміна висоти голосу, сили, висоти звучання мовленого, їхньої видозміни та відхилення від норм). З’ясовано, що емотивно-оцінний потенціал кінематично-фонаційних фразеологізмів у художньому дискурсі М. Коцюбинського виявляється в забезпеченні цілісних портретних характеристик персонажів, у реалізації контекстуально вмотивованих семантичних планів фразем, спрямованих на відтворення взаємостосунків персонажів крізь призму їхніх ціннісних орієнтирів, реакцій на зовнішні фрагменти довкілля та внутрішні стани, емоції й почуття. Висновки. Аналіз словникових дефініцій виявив достатньо повні й виразні характеристики емотивно-оцінного складника в семантичних структурах паралінгвальних фразеологічних одиниць, фіксування й актуалізацію емотивно-оцінних сем в узусі. У художньому дискурсі М. Коцюбинського фраземи слугують засобом увиразнення екзистенційно маркованих контекстів, емотивно-оцінного портретування персонажів, експресивізації текстових фрагментів, набуваючи додаткових семантичних і стилістичних навантажень, об’єктивуючи динамізм сюжетних подій, реальність спонтанних діалогів; виконуючи художньо-комунікативну, емотивну, оцінну, експресивну, символьну, образно-стилістичну функції, а також функцію лаконічності, економії мовленнєвих повідомлень у живих діалогах. Інформація про автора: Бойко Надія Іванівна – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови, літератури, культурології та журналістики Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя Електронна адреса: e-mail: bni_bni52@ukr.net
ЛЕКСИКОЛОГІЯ. ФРАЗЕОЛОГІЯ. ЛЕКСИКОГРАФІЯ
паралінгвальні фразеологічні одиниці, кінема-тичні фразеологічні одиниці, фонаційні фразеологічні одиниці, емотивно-оцінний потенціал, емоції, почуття, художній дискурс, персонаж, М. Коцюбинський
Авторське право (c) 2025 Надія Бойко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методика реконструкції первісного звучання “Слова про Ігорів похід”
Вступ. Визнання “Слова про похід Ігорів” несправним текстом, зіпсованим переспівуваннями (у перебігу усного виконання) та переписуваннями (включно зі свідомим редагуванням, зокрема вилученням язичницьких образів), мотивує до відтворення архаїчнішого тексту (прототексту) шляхом зняття пізніших нашарувань. Методи. Використано розроблений на основі застосовуваних раніше (зокрема, О. Потебнею) окремих прийомів комплексний авторський метод, названий лінгвістично-поетичною реконструкцією. Це сполучення мовознавчого відтворення мови ХІІ ст. з відновлюваними на основі суголось лексемами, звуковими та граматичними формами, сталими висловами (“поетичними формулами”). Результати. Розглянуто досвід мовної реконструкції тексту “Слова” починаючи з М. Максимовича й О. Потебні. Спостережено, що послідовне відтворення лише повноголосних форм, а так само читання всіх єрів як голосних повного творення руйнує ритмічну структуру поетичного тексту. Це змушує припускати ритміко-стилістичну варіативність повноголосної / неповноголосної вимови відповідних звукосполук і складотворчої / нескладотворчої вимови єрів. Ритмічними вимогами зумовлені й окремі випадки реконструйованої “безвокалічної” вимови сполук на зразок припущувано односкладового брзы. Реконструйовано низку наголосів, відмінних від сучасної української мови, але підтверджених давнішими текстами та суголоссями “Слова” (Игόрь, полόвци, бόяре). Відповідно до вимог ритміки та теоретичних уявлень у багатьох лексемах відтворено відмінний від сучасної української мови кореневий наголос. Реконструйовано поетичні формули, базовані на суголоссях, із закономірною для фольклору варіативністю (въ древесе – въ лѣсѣ – подъ небеса; въ небесе – въ лѣсѣ – въ древесе). Висновки. В основу реконструкції покладений епічний 8-складник, відомий українському фольклору (наприклад, “Пісня про Довбуша”) та іншим фольклорним традиціям (індоєвропейським, фінно-угорським, грузинській тощо), західноєвропейському різномовному епосові епохи “Слова”. Реконструкція тексту “Слова” може базуватися на допущенні лексичних замін і пропусків (що потребують виправлення на основі суголось із сусідніми словами), складової вимови єрів в окремих стилістично зумовлених випадках, праслов’янської вимови єрів у складі архаїчних поетичних формул, послідовного використання лише коротких (нечленних) форм прикметника. Інформація про автора: Мосенкіс Юрій Леонідович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна адреса: yu.mosenkis@knu.ua
давньоукраїнська (києворуська) мова, церковно-слов’янська мова, “Слово о полку Ігоревім”, поетичні формули
Авторське право (c) 2025 Юрій МОСЕНКІС https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Взаємозв’язок структури та динаміки поезії Анатолія Мойсієнка (роль першого й останнього рядка тексту)
Вступ. У статті досліджується актуальна проблема сучасної лінгвістики — динаміка поетичного тексту як цілісної системи. Незважаючи на досягнення текстології, питання комплексного аналізу динамізувальних компонентів поезії, особливо у творчості сучасних авторів, залишається недостатньо висвітленим. Метою дослідження є комплексний аналіз взаємозв’язку перших та останніх рядків поетичних творів А. Мойсієнка та визначення їхньої ролі як ключових динамізувальних компонентів. Розуміння цих механізмів дозволить поглибити інтерпретацію авторського ідіостилю та естетичного впливу поетичного слова. Методи. Для досягнення поставленої мети було використано комплексний підхід, що включає описовий метод для систематизації мовних одиниць, метод суцільної вибірки для відбору фактичного матеріалу, лінгвостилістичний аналіз для інтерпретації художніх засобів та контекстуальний аналіз для вивчення їхнього значення в загальній структурі тексту. Основний матеріал дослідження — поезії А. Мойсієнка. Результати. Дослідження показало, що динаміка поетичного тексту А. Мойсієнка реалізується на всіх мовних рівнях. На фонетичному рівні звукоповтори (алітерації, асонанси) створюють ритмічний малюнок і підсилюють емоційне забарвлення. На лексико-семантичному рівні неологізми та морфемні особливості є ключовими чинниками динамізації, збагачуючи зміст і форму. Синтаксичні конструкції та граматичні трансформації ефективно моделюють рух і зміну природи, внутрішнього стану ліричного героя, філософські роздуми. Розділові знаки виконують важливу функцію в передачі інтонаційної динаміки. Висновки. Проведене дослідження підтверджує, що взаємозв’язок перших та останніх рядків у поезії А. Мойсієнка є свідомим художнім прийомом, який забезпечує смислове та емоційне розгортання тексту. Композиційні прийоми (кільцевий повтор, анафора та трансформація) є основними інструментами для створення ритмічної та смислової організації тексту. Розвиток ключових образів саду, снігів, дороги тощо від початкового представлення до їхньої багатошарової трансформації відображає глибинну філософську основу поезії автора. Отримані результати можуть бути використані для подальших студій сучасної лінгвопоетики. Інформація про автора: Філінюк Валентина Анатоліївна – кандидат філологічних наук, доцент, доцент кафедри української мови та літератури Хмельницької гуманітарно-педагогічної академії Електронна адреса: amicus.solaris@gmail.com
Авторське право (c) 2025 Валентина Філінюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Комунікативно-прагматичний потенціал дискурсивних маркерів у малій прозі Григора Тютюнника
Вступ. Сучасні лінгвістичні дослідження зорієнтовані на комунікативні та прагматичні аспекти вивчення мовних одиниць. Учені розглядають текст не просто як фіксацію повідомлення, а як засіб впливу та реалізації намірів автора. Цією тенденцією й пояснюється посилена увага мовознавців до дискурсивних маркерів – компонентів дискурсу, які, з одного боку, формують його структуру, забезпечуючи зв’язність і цілісність, а з іншого – відображають істинні комунікативні та прагматичні наміри мовця. Методи. У дослідженні застосовано загальнонаукові методи аналізу й синтезу, що слугували для поділу художнього дискурсу на частини, опису кожної з них та аналізованого контексту в цілому. Метод дискурс-аналізу було залучено для з’ясування ролей адресата й адресанта, а також обставин їхнього спілкування у художньому дискурсі. Метод лінгвістичного опису застосований для характеристики комунікативно-прагматичного потенціалу аналізованих дискурсивних одиниць. Результати. Дослідження дискурсивних маркерів у малій прозі Григора Тютюнника засвідчує їхню важливу роль у формуванні комунікативного та прагматичного виміру художнього тексту. Дискурсивні одиниці можуть уводити оцінний коментар, акцентувати увагу читача на авторській внутрішній чи зовнішній характеристиці персонажа, його ролі в композиційній системі твору, а також виконувати важливу функцію при введенні різних доповнювальних описів, що стосуються загалом усього, про що йдеться у розгляданих творах. Висновки. Як засвідчують студії над малою прозою Григора Тютюнника, дискурсивні маркери у творах письменника здатні вводити різноаспектну додаткову інформацію у власне авторській мові (щодо характеристики персонажа, його вчинків і дій, у описах подієвості тощо). Значно менше, порівняно з авторською мовою, спостерігаємо вживання дискурсивних одиниць у мові персонажів, зокрема в діалогічній мові або внутрішніх монологах героїв. На особливу увагу гаслуговують випадки, коли внутрішній монолог персонажа трансформується в розгорнуту авторську оповідь, чи навпаки: дискурсивний маркер забезпечує плавний перехід від авторського викладу до внутрішньомонологічного мовлення персонажа. Information about the author: Anna Hrabova – Postgraduate student at the Department of Ukrainian Language and Applied Linguistics, Educational and Scientific Institute of Philology, Taras Shevchenko National University of Kyiv E-mail: annagrabova@knu.ua
Дискурс, текст, дискурсивний маркер, авторська мова, мова персонажів
Авторське право (c) 2025 Анна Грабова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вербалізація ключових концептів КОНСТИТУЦІЙНОГО ПРАВА в тексті Конституції Сполучених Штатів Америки
Вступ. У сучасному світовому інформаційному просторі, зокрема у його сегменті, зорієнтованому на західні культурні цінності, США концептуалізують як зразок тривалої демократичної традиції державного будівництва та правового регулювання суспільного життя. Фундамент північноамериканської демократії закладено текстом Конституції США, що функціонує у майже незмінному вигляді протягом близько чверті тисячоліття. Текст вербалізує ключові концепти правового сегменту мовної картини світу суспільства США. Його важливість для України визначена роллю США як головного стратегічного партнера нашої держави. Методи. Провідним методом дослідження виступає лінгвоконцептологічний, застосування якого передбачає аналіз вербалізаторів ключових концептів тексту (у нашому випадку – належних до юридичного сегменту картини світу). Результати. На основі текстових вербалізаторів (на рівнях лексем, словосполук, речень, більших текстових фрагментів) проаналізовано загальні принципи концептуалізації ДЕРЖАВИ в Конституції США, специфіку концептуалізації типу та структури ДЕРЖАВИ, концепт ШТАТ як один із ключових для державно-правової системи США, концептуалізацію трихотомії ВЛАДИ як юридичної основи рівноваги демократичного суспільства, концептуалізація СЕКУЛЯРНОСТІ права та правового синкретизму, НЕДЕМОКРАТИЧНІ (НЕЕГАЛІТАРНІ) правові концепти первісного тексту Конституції США, «Білль про права» (конституційні поправки 1–10) яквербалізацію концепту ПРАВА ЛЮДИНИ, інші поправки до Конституції США як вербалізатори еволюції правової системи. Висновки. Текст Конституції США в цілому вербалізує макроконцепти ДЕМОКРАТІЯ та ФЕДЕРАЛІЗМ (із діалектичною рівновагою прав окремого ШТАТУ і федерального УРЯДУ). Ключовими концептами тексту, що становлять основу державно-правового ладу США, виступають СЕКУЛЯРНІСТЬ (= відсутність сакрального джерела) влади та права, РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ (= антимонархічний) та ЕГАЛІТАРНИЙ (= антистановий) характер держави (неегалітарні риси первісного тексту, зокрема у сфері прав жінок, індіанців та афроамериканців, були виправлені наступними поправками до Конституції), РОЗДІЛЕННЯ ВЛАД (рівновага у межах трихотомії законодавчої, виконавчої та судової гілок влади), ЦЕНТРАЛІЗАЦІЯ ВЛАДИ (посада сильного президента за відсутності посади прем’єр-міністра). Історично зумовленою колишньою залежністю від Британії може бути така риса ЗАКОНОДАВЧОЇ влади, як ДВОПАЛАТНИЙ парламент, де замість британських графств фігурують американські штати. До специфічних порівняно з іншими західними правовими системами рис юридичної системи США, вербалізованих текстом Конституції, належать НЕПРЯМІ ВИБОРИ через систему ВИБОРЩИКІВ (виборників). Інформація про автора: Тертичний Олексій Вікторович – аспірант, молодший науковий співробітник відділу романських, германських і балтійських мов Інституту мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України Електронна адреса: o.tertychnyy@gmail.com
мовна картина світу, концепт, вербалізація, концептуальні синоніми, концептуальні антоніми (опозиції), текст Конституції США
Авторське право (c) 2025 Олексій Тертичний https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Прикладні й теоретичні аспекти дослідження усного мовлення крізь призму лінгвістичної експертизи
Вступ. Розглянуто питання оновлення методологічного підходу до лінгвістичної експертизи усного мовлення. Потенціал для переосмислення проблеми міститься в експериментальних та прикладних досягненнях сучасної фонетичної науки. Досвід роботи автора з експертами у спеціальних експертних установах надає можливість звернути увагу методистів і юристів на посилення професійної підготовки експертів, зокрема на шляхи пристосування спеціальних знань із загальної та прикладної фонетики до експертних завдань зі спеціальності «Лінгвістичне дослідження усного мовлення» – 7.3. Методи. Використано метод оцінки фонетичного змісту в експертних дослідженнях щодо пристосування спеціальних знань до конкретних питань ідентифікації особи. Здійснено порівняння об’єкта, предмета та матеріалу (даних) у прикладних галузях, об’єднаних спільною потребою у фонетичних знаннях. Описано фонетичні підстави для поглиблення методологічних підходів у фоноскопічному дослідженні. Результати. Автор доповнив визначення спеціальних експертних знань і навів приклади помилкового оброблення необізнаним експертом лінгвістичних завдань, які були отримані зі спостережень в аналізованій спеціальності. Автор запропонував розробити модель коректного використання необхідних фонетичних знань для визначення ступеня достовірності експертних висновків. Висновки. Зроблено висновок про опосередкований вплив фонетичних знань на спроможність експерта пристосувати спеціальні знання до завдань експертного дослідження. Показано необхідність у зміні методологічних підходів, формуванні концептуальної бази й оволодінні інструментальним фонетичним аналізом акустичних параметрів мовлення. Інформація про автора: Дудник Зоя Василівна – кандидат філологічних наук, завідувач лабораторії експериментальної фонетики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна адреса: z.dudnyk@knu.ua
загальна і прикладна фонетика, експертиза усного мовлення, спеціальні знання експерта
Авторське право (c) 2025 Дудник Зоя Василівна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив мовного середовища Буковини й Галичини на змістові та структурні компоненти української друкованої реклами кінця ХІХ – початку ХХ століття
Вступ. Поняття мовної ситуації, традиційно досліджуване в соціолінгвістиці, означає сукупність усіх мов, що їх використовують у країні для забезпечення комунікації на всіх суспільних рівнях. Упродовж кількох останніх десятиліть проблему мовного середовища та одночасного використання двох чи більше мов у тому самому географічному просторі досліджують не лише в соціолінгвістиці, а також – в урбанолінгвістиці, дискурсології й багатьох інших галузях гуманітарних наук – передусім у контексті діалогу культур. Форму функціювання мови (чи кількох мов) у конкретному географічному просторі визначають як мовний ландшафт. Термін “мовний (семіотичний) ландшафт” – синонімічний до ряду інших термінів, що ними послуговуються сучасні соціолінгвісти: мовний ринок (linguistic market), мовна мозаїка (linguistic mosaic), екологія мов (ecology of languages), різноманітність мов (diversity of languages) або мовна ситуація (linguistic situation) тощо. Конкретні складники мовного ландшафту, а також культурно-історичні передумови його формування потребують глибшого дослідження на задокументованих мовних джерелах із тих територій, де віддавна тривали активні міжкультурні та міжмовні контакти. А Галичина й Буковина кінця ХІХ – початку ХХ ст. – це безперечно саме такі території. Невіддільним складником тогочасного міського мовного ландшафту, одним із його графічних маркерів та ідентифікаторів, була українська реклама, що її друкували галицькі та буковинські періодичні видання. Актуальність дослідження випливає з необхідності вивчення історико-фактологічних, соціокультурних, лінгвістичних аспектів становлення рекламного стилю української мови, зокрема – в контексті мовної ситуації Буковини й Галичини кінця ХІХ – початку ХХ ст., що послужить для формування цілісних уявлень про загальні та специфічні ознаки українських рекламних текстів цього періоду й розуміння української реклами як мовно-культурного феномену. Методи. Для дослідження рекламних оголошень, опублікованих у галицькій і буковинській періодиці кінця ХІХ – початку ХХ ст. (газети “Діло”, “Буковина”, “Добрі ради”; “Календар «Просвіти»”, “Буковинський календар”) застосовано методи первинної обробки та вибірки джерельної бази, аналітично-оглядовий, описово-інтерпретаційний, зіставний. Результати. На межі XIX – XX ст. українські рекламні тексти спрямовувались на поширення нових знань і водночас мали привертати увагу потенційних клієнтів, впливати на психологію адресата. Такі завдання визначили інформативно-закличну функцію реклами досліджуваного періоду, що мала всі ознаки сучасного рекламного тексту й містила такі основні структурні елементи: 1) заголовок (у змістовому плані це були переважно назви закладів, підприємств, власні особові імена підприємців); 2) звертання до клієнтів; 3) інформаційний блок; 4) шрифтові та інші графічні засоби актуалізації інформації; 5) підписи та коментарі; 6) графічно-ілюстративні компоненти (рамка, шрифт, малюнки товарів, декоративно-видільні засоби). Характерною прикметою української друкованої реклами кінця XIX – початку XX ст. були компоненти, зумовлені інтерферентними чинниками: 1) німецькомовні чи польськомовні написання власних назв, назв товарів, контактної інформації; 2) паралельне написання (глосування) назв рекламованих товарів принаймні двома мовами; 3) вживання запозичень з німецької, польської, румунської мов, адаптованих у південно-західних говірках чи міських койне внаслідок лексичної інтерференції; 4) застосування різних графічно-правописних систем української мови (“максимовичівки” та “кулішівки”). Висновки. Українські рекламні тексти кінця ХІХ – початку ХХ ст. виявляють себе як складник тогочасного мовного (семіотичного) ландшафту, оскільки відображають у своєму графічному та змістовому наповненні функціювання української мови в контактуванні з іншими мовами – німецькою, польською, румунською, що їх для досліджуваного періоду варто розглядати як співтериторіальні мови. Іншомовні компоненти характеризують і графіку, і зміст, і текстову стилістику української реклами досліджуваного періоду, завдяки чому вона постає як соціолінгвальний та культурно-історичний феномен, що відображає відповідний період розвитку української літературної мови. Подальше дослідження загальних та специфічних ознак української реклами кінця ХІХ – початку ХХ ст. необхідне для створення спеціальних словників української реклами, а також – для узагальнювальних теоретичних праць із рекламної комунікації, з історії українських культурних практик у медіасфері. Методи. Для дослідження рекламних оголошень, опублікованих у галицькій та буковинській періодиці кінця ХІХ – початку ХХ ст. (газети „Діло”, „Буковина”, „Добрі ради”, „Календар «Просвіти»”, „Буковинський календар”) застосовано методи первинної обробки та вибірки джерельної бази, аналітично-оглядовий, описово-інтерпретаційний, зіставний. Результати. На межі XIX – XX ст. українські рекламні тексти були спрямовані на поширення нових знань та водночас мали привертати увагу потенційних клієнтів, впливати на психологію адресата. Такі завдання визначили інформативно-закличну функцію реклами досліджуваного періоду, що мала всі ознаки сучасного рекламного тексту та містила такі основні структурні елементи: 1) заголовок (у змістовому плані це були переважно назви закладів, підприємств, власні особові імена підприємців); 2) звертання до клієнтів; 3) інформаційний блок; 4) шрифтові та інші графічні засоби актуалізації інформації; 5) підписи та коментарі; 6) графічно-ілюстративні компоненти (рамка, шрифт, малюнки товарів, декоративно-видільні засоби). Характерною прикметою української друкованої реклами кінця XIX – початку XX ст. були компоненти, зумовлені інтерферентними чинниками: 1) німецькомовні чи польськомовні написання власних назв, назв товарів, контактної інформації; 2) паралельне написання (глосування) назв рекламованих товарів принаймні двома мовами; 3) вживання запозичень з німецької, польської, румунської мов, адаптованих у південно-західних говірках чи міських койне внаслідок лексичної інтерференції; 4) застосування різних графічно-правописних систем української мови („максимовичівки” та „кулішівки”). Висновки. Українські рекламні тексти кінця ХІХ – початку ХХ ст. виступають складником тогочасного мовного (семіотичного) ландшафту, оскільки відображають у своєму графічному та змістовому наповненні функціювання української мови в контактуванні з іншими мовами – німецькою, польською, румунською, що їх для досліджуваного періоду варто розглядати як співтериторіальні мови. Іншомовні компоненти характеризують і графіку, і зміст, і текстову стилістику української реклами досліджуваного періоду, завдяки чому вона постає як соціолінгвальний та культурно-історичний феномен, що відображає відповідний період розвитку української літературної мови. Подальше дослідження загальних та специфічних ознак української реклами кінця ХІХ – початку ХХ ст. необхідне для створення узагальнювальних теоретичних праць з рекламознавства та спеціальних словників української реклами.
мовна ситуація Галичини і Буковини в кінці ХІХ – на початку ХХ ст., реклама в українських періодичних виданнях кінця ХІХ – початку ХХ ст., міжкультурна комунікація в рекламі, рекламні тексти як складник мовного ландшафту, правописні практики української мови як складник мовного ландшафту.
Авторське право (c) 2025 Людмила Ткач, Анна Закутня https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Тексти, що готували агресію: маніпулятивні стратегії ворогів України
Вступ. Упродовж останніх десятиліть в інформаційному просторі України активно функціонували тексти політичних діячів, що використовували мовні інструменти прихованого впливу з метою трансформації суспільної свідомості. Особливої уваги заслуговують публікації в. медведчука, В. Януковича та Д. Табачника, створені в період 1999-2008 років, оскільки саме вони становили ідеологічну базу для формування антиукраїнських наративів, які пізніше були використані під час інформаційної агресії росії проти України. Методи. Дібраний матеріал охоплює три тексти: “Україна: актуальні питання розвитку суспільства, держави і права” (1999) в. медведчука, “… І рік при владі” (2007) В. Януковича та “Україна в НАТО чи НАТО в Україні” (2008) д. табачника. Застосовано лінгвокогнітивний аналіз, дискурсивно-прагматичний підхід та якісний контент-аналіз для виявлення типових стратегій мовної маніпуляції. Результати. Установлено системне використання сугестивних прийомів, емоційного фреймування, апеляції до історичної травми, страху та бачення зовнішнього ворога. Застосовано метафоризацію, дихотомії, узагальнення, риторичні запитання, апеляції до авторитету, нормативні твердження, дисфемізми щодо опонентів, глорифікацію політичних союзів і концептів. Виявлено, що тексти спрямовані на створення у реципієнта ефекту безальтернативності запропонованих позицій, послаблення критичного мислення та стимулювання підтримки певного ідеологічного напряму. Типовою є стратегія легітимізації через формули об’єктивності та абстрактні номінації. У низці випадків спостерігаємо штучне фреймування реальності, що формує викривлену картину соціально-політичних процесів. Висновки. Досліджені публікації демонструють наявність сталих патернів інформаційного впливу, які, функціонуючи ще до відкритої агресії РФ, виконували підготовчу функцію для сприйняття ворожих наративів. Результати підтверджують потребу в дальшому вивченні внутрішніх джерел інформаційної деструкції та розробленні механізмів розпізнавання лінгвоманіпулятивного впливу в публічному дискурсі. Інформація про автора: Голота Тарас Сергійович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна адреса: taras.holota@knu.ua
мовна маніпуляція в друкованих текстах, мовні інструменти маніпуляції, вербалізація страху
Авторське право (c) 2025 Тарас Голота https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Дискурсивний маркер АЖ у динамічній системі висловлення, тексту
Вступ. Дослідження дискурсивів, що в останні десятиріччя набули поширення як у зарубіжній, так і в українській науковій літературі, спрямовані на функційне, семантико-прагматичне осмислення таких одиниць у текстових структурах, зокрема художніх, що пов’язано з питаннями зв’язності і цілісності, архітектонічних характеристик висловлення, твору. На окрему увагу заслуговує динамізаційний аспект аналізу таких дискурсивних слів, словосполук, що виступають засобом інтенсифікації, експресивізації художньої структури. Методи. Описовий, компонентний, дискурс-аналіз, інтент-аналіз. Результати. На тлі семантико-прагматичного опису дискурсивів у дослідженнях українських авторів проаналізовано роль дискурсивного маркера АЖ в організації динамічних утворень, що отримують вираження на рівні різних синтаксичних сегментів, у взаємозв’язку з різними (лексико-граматичними, паралелістичними, фразеологізованими тощо) формами висловлення; слугують важливими чинниками створення динамізаційно-образної системи окремої художньої структури. Висновки. У структурі висловлення, тексту дискурсивне слово здатне виконувати динамізаційно-актуалізаційну функцію а) у предикативно-рематичній позиції, зокрема, з дієслівними, а також з іншими частиномовними компонентами, здатними передавати вищий вияв ознаки; б) при введенні в текст усічених дієслівних форм, прислівникових предикатів типу глядь, гульк, раптом, що створює ефект раптовості, несподіваності; в) у контекстах, що ґрунтуються на синкретизмі ознаки (синій, аж чорний; солоний, аж гіркий; веселий, аж сумний); г) у фразеологізованих структурах тощо. Повтори дискурсивного слова, утворюваних ним синтагм у системі окремого тексту, здатні означувати динаміку композиційно-образних побудов цілісної структури художнього твору. Інформація про автора: Мойсієнко Анатолій Кирилович – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка Електронна пошта: a.moisiienko@knu.ua
Дискурсивний маркер, висловлення, текст (дискурс), частка АЖ, динамізація, експресивізація
Авторське право (c) 2025 Анатолій Мойсієнко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Laus Hispaniae: історія називання відомої країни Іберійського півострова в українській мові
Вступ. У сучасній українській мові є низка запозичених власних назв, які суттєво відрізняються від відповідних найменувань у мові оригіналу. Адаптовані в тій чи тій мові номінації країн – екзоніми – протиставляють самоназвам цих теренів – ендонімамам: Грузія – Сакартвело, Бомбей – Мумбаї, Пекін – Бейджин, Лейпциг / Липськ – Ляйпціґ, Швейцарія – Швайцарія, Європа – Европа тощо. Екзотопоніми можуть мати лексичні, словотвірні й фонетичні варіанти, що залежить від джерела запозичення й подальших трансформацій у мові-реципієнті. Широка варіативність характерна і для назви найбільшої країни Іберійського півострова, яка здавна фігурувала в історичних хроніках і полемічних трактатах, а в ХХ ст. стала об’єктом висвітлення світових, зокрема й українських, ЗМІ. Методи. Для виявлення специфіки позначення відомої країни Іберійського півострова в різних європейських мовах застосовано зіставний (компаративний) метод, з метою аналізу виявлених одиниць в українській мові використано описовий метод, контекстуальний аналіз дав змогу простежити співвідношення мовних і позамовних чинників. Результати. На основі аналізу історії номінування сучасної Іспанії виокремлено декілька варіантів екзотопоніма та його похідних: 1) Ишпанія (ышпанія) / Іспанія; 2) Гишпанія (Гішпанія); 3) Еспанія. Запозичений з грецької мови екзотопонім Іспанія (Ишпанія) мав обмежене вживання аж до його закріплення в сучасних лексикографічних джерелах. Найтривалішу історію з-поміж зазначених назв мав полонізм Гішпанія, який домінував в українській літературній мові з кінця XVI – початку XVII ст. і до початку XX ст., коли за вірогідного посередництва романських мов поширення й кодифікації в правописі 1929 р. набула форма Еспанія та її похідні – найбільш точний відповідник ендоніма España, який уважаємо за доцільне рекомендувати до використання в сучасній літературній мові. Висновки. Дослідження історії вживання запозичених слів дають змогу встановити їхнє походження, джерело запозичення і фонетико-графічну специфіку в мові-реципієнті. Для аналізу таких назв важливо враховувати контекст уживання, а також позамовні чинники, які впливають на динаміку функціювання таких номінацій, їхню конотацію та референтну віднесеність. Не менш важливим чинником, який не залишає байдужими сучасних мовців, є автентичність українських слів, навіть запозичених. Тільки взявши до уваги всі аргументи в комплексі, можна зробити висновок про доцільність того чи того варіанта в сучасній літературній мові. Інформація про автора: Богомолець-Бараш Олександр Миколайович – доктор філософії, молодший співробітник відділу діалектології Інституту української мови НАН України Електронна адреса: bohomolets.barash@knu.ua
історія української мови, динаміка мовної норми, варіативність, онімна лексика, запозичення, український правопис.
Авторське право (c) 2025 Oleksandr Bohomolets-Barash https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Словотвірні процеси як джерело розвитку лексичної та словотвірної омонімії української мови
Вступ. Дослідження словотвірних явищ, пов՚язаних з омонімією різних мовних одиниць, належить до актуальних питань сучасного мовознавства. Попри тяглість постійної уваги науковців до проблем омонімії багато аспектів цього мовного явища й досі залишаються не до кінця розв’язаними. Зокрема, появу лексичних омонімів унаслідок дериваційних процесів описано лише в загальних рисах, хоча словотвірні механізми належать до найпродуктивніших внутрішніх чинників, що спричиняють появу омонімічних лексичних одиниць. Відтак мета пропонованої розвідки спрямована на те, щоб окреслити один із аспектів творення потенційних лексичних омонімів за словотвірними моделями демінутивних суфіксів. На особливу увагу заслуговує деривація іменників з образним компонентом змісту, у яких афікси виражають словотвірне значення “подібності” і за формою збігаються із суфіксами суб՚єктивної оцінки ‒ здрібнілими й пестливими. Методи. Пропоноване дослідження здійснено за допомогою методу лінгвістичного спостереження з використанням прийомів суцільної вибірки лексичного матеріалу за словниковими джерелами; компонентного аналізу дефініцій лексичних одиниць, структурного та когнітивно-ономасіологічного методів. Методом зіставлення встановлено різне лексикографічне закріплення досліджуваних одиниць: як семем у структурі полісемантів або ж як омолексем. Результати. В українській мові похідні іменники з образним компонентом змісту часто творяться від субстантивних основ за словотвірними моделями демінутивних формантів -ик-, -к-, -ок- та ін. Формування асоціативно-образних уявлень про об՚єкт номінації ґрунтується на універсальних когнітивних метафоричних моделях. Десемантизовані демінутивні суфікси виражають словотвірне значення “подібності”. Образні іменникові деривати, утворені за моделями демінутивних суфіксів від тієї самої твірної основи, позначають різні, не пов՚язані між собою елементи дійсності, а тому входять до окремих лексико-семантичних груп слів та до відмінних словотвірних типів. Відтак фіксування названих одиниць у лексикографічних працях ‒ у складі полісемії або як омонімічних слів ‒ належить до дискусійних питань. Ускладнюють цю проблему й різні погляди науковців на шляхи появи таких дериватів: їхнє виникнення внаслідок семантичної дивергенції або ж у результаті морфологічного словотворення. Висновки. Досліджувані образні деривати відображають особливий випадок формування словотвірних омонімів, які водночас є омолексемами або потенційно можуть ними стати. Словотвірний характер явища омонімії пов՚язаний передусім з використанням омосуфіксів, які в поєднанні з мотивувальною основою виражають різні, семантично не пов՚язані дериваційні значення. Поява однакових за фонемним і морфемним складом лексичних одиниць відображає залучення в процеси словотворення тих самих іменників-мотиваторів. Отже, дериваційні процеси описаного типу є важливим джерелом формування лексичної і словотвірної омонімії. Практика фіксації образних дериватів у лексикографічних працях, зокрема і як омолексем, потребує вироблення певних теоретичних критеріїв щодо семантичного наповнення словникових тлумачень з урахуванням змісту образних мотивувальних ознак. Інформація про автора: Гуцуляк Тетяна Євгенівна – доктор філологічних наук, доцент, професор кафедри сучасної української мови Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича Електронна адреса: t.gutsuliak@chnu.edu.ua
лексична омонімія, словотвірна омонімія, образний компонент значення, образні деривати, образні мотивувальні ознаки, метафорична модель, демінутивні моделі словотворення, лексикографія.
Авторське право (c) 2025 Тетяна Гуцуляк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Лексикографічне моделювання неосемантизмів у словниках української мови першої чверті ХХІ століття
Вступ. У сучасній українській мові спостерігаємо активне функціонування неосемантизмів – слів зі звичною формою, але новим значенням. Актуальність дослідження зумовлена потребою комплексного лексикографічного опрацювання таких одиниць. Мета розвідки – розкрити принципи та методологію моделювання неосемантизмів у словниках першої чверті XXI століття та презентувати власний електронний «Словник неосемантизмів». Методи. Для досягнення мети застосовано загальнонаукові методи індукції, дедукції, аналізу й синтезу, а також лінгвістичні методи: описовий, порівняльний, вибірковий та метод лексикографічного моделювання лексико-семантичних явищ. Результати. Оглянуто методи та прийоми лексикографування неосемантизмів у різних типах словників сучасної української мови: неологізмів, загальномовних тлумачних, індивідуально-авторських та мови творчих особистостей тощо, репрезентовано найпоказовіші приклади. Описано електронний «Словник неосемантизмів», створений на платформі «Lexonomy» у результаті узагальнення теоретичних напрацювань і практичних знахідок українських лексикографів. Схарактеризовано реєстр (730 лексем) та макроструктуру словника, що охоплює опис концепції, принципів його укладання та наповнення, список джерел ілюстративного матеріалу, перелік граматичних, стильових, галузевих та стилістичних ремарок. Особливу увагу зосереджено на мікроструктурі, яка моделює функціональний потенціал неосемантизма, - зонах реєстрового слова, граматичної інформації, ремарок, тлумачення, ілюстрації та паспортизації, стійких сполук, похідних одиниць, парадигматики та посилання на старе значення у давніших словниках. Проілюстровано зразки словникових статей для неосемантизмів різних частин мови. Висновки. Лексикографічне моделювання неосемантизмів залишається важливим та цікавим напрямом мовознавчих досліджень, адже мовна практика випереджає кодифікаційні процеси. Створений електронний ресурс сприяє фіксації неосемантизмів, дає змогу компактно й інформативно репрезентувати функціонування лексем з новими значеннями в мові та слугує корисним інструментом для аналізу мовної динаміки. Інформація про автора: Цигвінцева Юлія Олександрівна – доктор філософії, молодший науковий співробітник відділу лексикології, лексикографії та структурно-математичної лінгвістики Інституту української мови НАН України Електронна адреса: tsyhvintseva@nas.gov.ua
неосемантизм, лексикографічне моделювання, лексикографування, макроструктура, мікроструктура, словникова стаття, словник, лексикографія
Авторське право (c) 2025 Юлія Цигвінцева https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Від слова до цифри: лінгвостатистичний “портрет” ідіостилю Степана Бандери
Вступ. Особистість С. Бандери неодноразово ставала об’єктом дослідження вчених на предмет позамовних категорій, тоді як одна з найвиразніших сторін діяча – мовна – досі не була системно й глибинно вивчена. Не стала публіцистична спадщина С. Бандери й об’єктом системного лінгвостатистичного дослідження, що і зумовлює актуальність дослідження. Метою статті є опис статистичної параметризації лексичної та частиномовної структури текстів С. Бандери на матеріалі текстової вибірки 10-ти публіцистичних статей (першодруків). Методи: метод ретроспективного редагування тексту повторних друкованих видань, статистичні методи (обчислення статистичних параметрів, зіставлення емпіричних даних із довірчим інтервалом української публіцистики, метод статистичного моделювання), методика графічного унаочнення статистичних даних. Результати: 1) проведено ретроспективне редагування статей редакції 1978 р. і систематизовано текстовий матеріал дослідження у цифровому форматі, придатному для автоматичного оброблення; 2) укладено текстовий корпус усіх оцифрованих першодруків статей; 3) порівняно два варіанти тексту статей – першого видання та 1978 р.; 4) за реконструйованими текстами укладено частотні словники у Корпусі української мови; 5) сформовано стилеметричну модель статистичного дослідження і обчислено низку параметрів статистичної структури (лексичної та частиномовної) тексту С. Бандери; 6) порівняно емпіричні значення лінгвостатистичних параметрів, обчислених вручну, із довірчими інтервалами медійного стилю та автоматично обчисленими емпіричними даними вебзастосунку TextAttributor 1.0. Висновки. У ході дослідження було укладено першу в українській комп’ютерній лексикографії лексикографічну систему частотних словників на матеріалі текстів першодруків статей С. Бандери. Проведене лінгвостатистичне моделювання текстів дозволяє говорити про систематизацію статистичних даних і формування лінгвостатистичного “портрета” ідіостилю С. Бандери – це сукупність усіх емпіричних даних про статистичну структуру його текстів за дев’ятьома статистичними параметрами, зіставленими з довірчими інтервалами обчислених статистичних параметрів публіцистичного стилю української мови загалом. Інформація про авторів: Зубань Оксана Миколаївна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: oxana.zuban@knu.ua Кривенок Владислав Михайлович – студент Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: vladyslavkryvenok@knu.ua __________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Бук, С. Н. (2021). Велика проза Івана Франка: електронний корпус, частотні словники та інші міждисциплінарні контексти. ЛНУ імені Івана Франка. Бук, С. (2012). Кількісне зіставлення текстів (на матеріалі редакцій 1884 та 1907 років повісті Івана Франка “Boa constrictor”). Українське літературознавство, 76, 179–192. Дарчук, Н. (2021). Безсполучниковість у поетичних творах Лесі Українки. Лінгвістичні студії, 42, 117–138. https://doi.org/10.31558/1815-3070.2021.42.12 Зубань, О. (2020). Комп’ютерне лексикографічне моделювання морфемної системи української мови. ВПЦ “Київський університет”. https://doi.org/10.17721/978-966-439-819-7 Корпус української мови (2024). http://www.mova.info/corpus.aspx Перебийніс, В. С. (Ред.) (1967). Статистичні параметри стилів. Наукова думка. Перебийніс, В. С., Муравицька, М. П., & Дарчук, Н. П. (1985). Частотні словники та їх використання. Наукова думка. Словник української мови: в 11 томах (1970–1980). Наукова думка. http://ukrlit.org/slovnyk/slovnyk_ukrainskoi_movy_v_11_tomakh Фаріон, І. (2013). Мовна норма: знищення, пошук, віднова (культура мовлення публічних людей). Місто НВ. Ципердюк, О. (2013). Публіцистичне мовлення Степана Бандери з погляду сучасних мовних норм. Наукові праці [Чорноморського держ. ун-у ім. Петра Могили комплексу Києво-Могилянська академія]. Сер: Філологія. Мовознавство, 216, 204, 118–123. TextAttributor 1.0. (2024). http://ta.mova.info TextAttributor 1.0. Методика (2024). http://ta.mova.info/methods СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ[1] Бандера, С. (1946a). До засад нашої визвольної політики. Визвольна політика, ч. 9–10, 12–19. Бандера, С. (1946b). До проблеми політичної консолідації. Визвольна політика, ч. 4–5, 6–24. Бандера, С. (1946c). Значення широких мас та їх охоплення. Визвольна політика, ч. 1, 15–17. Бандера, С. (1948a). Пляновість революційної боротьби в краю. Визвольна політика, ч. 1 (18), 8–18. Бандера, С. (1948b). Слово до українських націоналістів-революціонерів за кордоном. Видання ЗЧ ОУН. Бандера, С. (1950a). В десяту річницю створення Революційного Проводу ОУН (10.2.1940). Сурма, ч. 18–19, 1–8. Бандера, С. (1950b). Війна в Кореї і національно-визвольна політика. Сурма, ч. 21, 1–3. Бандера, С. (1950с). Друзі – українські націоналісти! Сурма, ч. 24, 4–5. Бандера, С. (1950d). Третя світова війна і визвольна боротьба. Сурма, ч. 22–23, 1–4; ч. 24, 7–10. Бандера, С. (1950e). Українська національна революція, а не тільки протирежимний резистанс. Український самостійник, ч. 3, 2–3; ч. 5, 2–3; ч. 7, 2–3; ч. 8, 2; 10, 2; ч. 11–13, 2–3; ч. 15, 2–3. Бандера, С. (1954). Командир – провідник (слідами сл. пам. Романа Шухевича). Шлях перемоги, ч. 3, 2; ч. 5, 2; ч. 6, 2; ч. 7, 2. Бандера, С. (1959). Мої життєписні дані (початковий машинопис автобіографії С. Бандери з редакторськими правками 1961 р. для “Гомону України”). Ф. 21 оп. 1 од. зб. 37. Бандера, С. (1961). Мої життєписні дані. Гомін України, 42/648, 2; 43/649, 2; 44/650, 2; 45/651, 2. Бандера, С. (1998). Перспективи української революції. Видавнича фірма “Відродження”. http://dontsov-nic.com.ua/stepan-bandera-perspektyvy-ukrajinskoji-revolyutsiji/ [1] Узято з https://ounuis.info/library/ (електронна бібліотека Архіву ОУН), окрім останнього джерела.
українська мова, ідіостиль, стилеметрична модель, статистичний параметр, корпус текстів, частотний словник
Авторське право (c) 2024 Оксана ЗУБАНЬ, Владислав КРИВЕНОК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Індексування негативного сентименту українськомовного тексту системою “TextAttributor 1.0”
Вступ. У ХХІ столітті інформаційне поле є повноцінним полем бою. В українському інформаційному просторі все більшої ваги набуває проблема токсичності тексту, мови ворожнечі (ненависті). Саме тому інтерес дослідників до маркерів негативної тональності тексту, особливо медійного, невпинно зростає. У статті описано структуру та результати роботи окремого модуля автоматичної системи статистичної параметризації українськомовних текстів “TextAttributor 1.0” – лінгвістичну експертизу токсичності тексту. Завдання вирішуються двома методами: методом словників і правил (обчислення статистичних параметрів) та методом машинного навчання. Результати дослідження ґрунтуються на матеріалі корпусу мережевих медіатекстів політичного дискурсу обсягом 10 млн слововживань. Для реалізації мети було створено лексикографічну базу даних, до якої увійшли три словники: емоціогенів, мови ворожнечі та токсичних сполук, а також сформовано навчальну та контрольну вибірки текстів, на яких проводилося оцінювання параметрів обраної моделі методом машинного навчання. У межах проєкту було обрано ефективну для обчислень архітектуру на основі методу fastText та його інструментальних засобів. Індекс токсичності обчислюється за допомогою вербальної ідентифікації негативного сентименту тексту на базі створеного лінгвістичного та програмного забезпечення й унаявнюється через згенеровану системою лінгвістичну експертизу тексту, що відображає статистичну картку семантичних класів негативної лексики за класифікаційними маркерами лексикографічних списків та висновок нейронної мережі. Висновки. Система “TextAttributor 1.0” перебуває на етапі тестування і вдосконалення функцій, тому в статті описується проміжна β-версія системи, проте отримані результати з визначення токсичності свідчать, що розроблена методика квантування вербальних засобів за семантичними параметрами (негативна емотивність) методами словників та правил і машинного навчання є ефективною для досягнення поставлених завдань і дає можливість не лише визначити межу між токсичним і нейтральним текстом, а й на підставі властивих тексту лексичних категорій наблизитися до розв’язання проблеми автоматичного виявлення наративу тексту. Методика розроблення модулю визначення токсичності медійного тексту в системі “TextAttributor 1.0” описана й оприлюднена на сторінці вебзастосунку у квітні 2024 р., але у формі науково-дослідницької статті ця інформація друкується вперше. Інформація про авторів: Дарчук Наталія Петрівна – доктор філологічних наук, професор кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: n.darchuk@knu.ua Зубань Оксана Миколаївна – кандидат філологічних наук, доцент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: oxana.zuban@knu.ua Робейко Валентина Василівна – асистент кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: valentyna.robeiko@knu.ua Цигвінцева Юлія Олександрівна – доктор філософії, молодший науковий співробітник відділу лексикології, лексикографії та структурно-математичної лінгвістики Інституту української мови НАН України (Україна). Електронна адреса: tsyhvintseva@nas.gov.ua ____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Дарчук, Н., Зубань, О., Лангенбах, М., & Ходаківська, Я. (2016). АГАТ-семантика: семантичне розмічування корпусу української мови. Українське мовознавство, 1(46), 92–102. https://doi.org/10.17721/um/46(2016) Дарчук, Н. (2019). Лінгвістичні засади автоматичного сентимент-аналізу українськомовного тексту. Science and education a new dimension, 189, 10–13. https://doi.org/10.31174/SEND-Ph2019-189VII55-02 Залуцька, О., Молчанова, М., Мазурець, О., Мельник, О., & Скрипник, Т. (2023). Метод інтелектуального аналізу емоційної тональності текстової інформації для визначення поведінкових намірів нейромережевими засобами. Вісник Хмельницького національного університету. Технічні науки, 1, 5, 67–73. https://elar.khmnu.edu.ua/server/api/core/bitstreams/7d4a9f0d-53d5-4633-bf69-e360e5206a70/content Зубань, О. М., & Білоус, В. В. (2018). Автоматичне визначення лексичної тональності українськомовного тексту (на матеріалі новин ТСН). У V Міжнародна науково-практична конференція “Інформаційні технології та взаємодії (IT&I’2018)”, (c.182–183). http://iti.fit.univ.kiev.ua/wp-content/uploads/ITI-2018.pdf Іванов, Є.М., & Коваленко, С. В. (2017). Розробка web-додатка для аналізу тональності текстової інформації. Інформаційні технології: наука, техніка, технологія, освіта, здоров’я, 1, 18–19. https://core.ac.uk/download/pdf/161789959.pdf Корпус української мови (2003–2024). Mova.info: лінгвістичний портал. http://www.mova.info/corpus.aspx Оленич, І., Притула, М., Сінькевич, О., & Хамар, О. (2021). Система автоматичного визначення тональності тексту. Електроніка та інформаційні технології, 15, 16–23. https://doi.org/10.30970/eli.15.2 Почепцов, Г. (2016). Сучасні інформаційні війни. Видавничий дім “Києво-Могилянська академія”. Романюк, А., & Романишин, М. (2013). Тональний словник української мови на основі сентимент-анотованого корпусу. Українське мовознавство, 43, 63–74. Словник з медіаграмотності (2022). https://filter.mkip.gov.ua/wp-content/uploads/2022/10/slovnyk.pdf Стахів, М., & Скопівський, М. (2024). Від аналізу тексту до моделювання природної мови: комплексне дослідження. Вісник Хмельницького національного університету. Серія: Технічні науки, 333 (2), 242–250. https://doi.org/10.31891/2307-5732-2024-333-2-38 Толочко, О. (2023). Тональний словник української мови. https://github.com/Oksana504/sentimentdictionary-uk Шаховська, Н. Б., & Гірак, Х. Ю. (2017). Шкалювання емоційно забарвлених слів для використання у методах класифікації тональності. Вісник Національного університету “Львівська політехніка”, 872(1), 195–203. https://science.lpnu.ua/sites/default/files/journal-paper/2018/jun/13016/ilovepdfcom-195-203.pdf Шингалов, Д. В., Мелешко, Є. В., Минайленко, Р. М., & Резніченко, В. А. (2017). Методи автоматичного аналізу тональності контенту у соціальних мережах для виявлення інформаційно-психологічних впливів. Техніка в сільськогосподарському виробництві, галузеве машинобудування, автоматизація, 30, 196–202. http://nbuv.gov.ua/UJRN/znpkntu_2017_30_29 Ялова, К., Яшина, К., Говорущенко, Т., & Тарасюк, О. (2021). Сентимент-аналіз засобами нейронної мережі. Математичне моделювання, 1(44), 30–37. https://doi.org/10.31319/2519-8106.1(44)2021.235906 Cambria, E., Zhang, X., Mao, R., Chen, M., & Kwok, K. (2024). SenticNet 8: Fusing emotion AI and commonsense AI for interpretable, trustworthy, and explainable affective computing. In International Conference on Human-Computer Interaction (HCII). https://sentic.net/publications/ Cui, J., Wang, Z., Ho, S.-B., & Cambria., E. (2023). Survey on sentiment analysis: evolution of research methods and topics. Artifcial Intelligence Review, 56, 8469–8510. https://doi.org/10.1007/s10462-022-10386-z Joulin, A., Grave, E., Bojanowski, P., Douze, M., Jégou, H., & Mikolov, T. (2016). FastText.zip: Compressing text classification models. Cornell Univercity. Computer Science. Computation and Language. https://doi.org/10.48550/arXiv.1612.03651 Nandwani,, & Verma,R. (2021). A review on sentiment analysis and emotion detection from text. Social Network Analysis and Mining, 11, 81. https://doi.org/10.1007/s13278-021-00776-6 Paul,, Das Chatterjee,A., Misra, D., Majumder, S., Rana, S., Gain, M., & Sil, J. (2024). A survey and comparative study on negative sentiment analysis in social media data. Multimedia Tools and Applications, 1–50. https://doi.org/10.1007/s11042-024-18452-0 Reveilhac,, & Morselli,D. (2022). Dictionary-based and machine learning classification approaches: a comparison for tonality and frame detection on Twitter data. Political Research Exchange, 4(1), 182–184. https://doi.org/ 10.1080/2474736X.2022.2029217 TextAttributor 1.0 (2024). http://ta.mova.info TextAttributor 1.0. Методика (2024). http://ta.mova.info/methods Shkvorchenko,N. (2023). Political toxicity in the contrastive perspective (Based on American, British and Ukrainian media discourse). Cognition, communication, discourse, 26, 152–173. https://doi.org/10.26565/2218-2926-2023-26-09
українськомовний медіатекст, токсичний текст, мова ворожнечі, тональність, негативний сентимент, індекс токсичності тексту
Авторське право (c) 2024 Наталія ДАРЧУК, Оксана ЗУБАНЬ, Валентина РОБЕЙКО, Юлія ЦИГВІНЦЕВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Мовні засоби маніпуляції в рекламі на українських Telegram-каналах
Вступ. Оскільки доступ до інтернету нині з’являється в усе більшої кількості українців, засоби масової інформації (ЗМІ) поступово переходять від традиційних способів поширення інформації до сучасних, як-от канали або профілі у соцмережах, чат-боти тощо. Досліджено мовні засоби маніпуляції в рекламі на українських Telegram-каналах. Проаналізовано 12 000 дописів із Telegram-каналів “Times of Ukraine”, “Реальна Україна / Радар Тривога” та “ХК Київ”. Методи. Матеріал охоплює понад 950 000 слововживань, включно з 1200 рекламними оголошеннями. Використано такі методи лінгвістичного дослідження, як аналіз і синтез. Результати. Виявлено послідовне використання авторами рекламних текстів директивного стилю, емоційно забарвленої лексики, іконічних знаків (емоджі), апелювання до авторитету, упущення першоджерел інформації, гіперболізації, капіталізації (написання слова великими літерами), виділення окремих фраз жирним шрифтом, імплікації страху і відчуття терміновості, закликів до дії, тактики переконання кількістю (у випадку наведення статистичних відомостей), маніпуляції відчуттям неповноцінності тощо. Використання емоційно забарвленої лексики виявилося характерним в усьому кластері матеріалів. Автори використовують афективну лексику, яка резонує з почуттями аудиторії та посилює переконливість повідомлень. Визначено, що систематичні апеляції до авторитету через посилання на впливових діячів або інституції можна розглядати як тактику встановлення та / або зміцнення довіри до джерела інформації. Під час аналізу виявлено надуживання авторами дописів прийомом замовчування першоджерела, що унеможливлює визнання таких повідомлень як достовірних. Дослідження також продемонструвало використання гіперболічних висловів, покликаних створити підвищене відчуття терміновості й змусити читача діяти на користь Telegram-каналу. Висновки. Отримані результати підкреслюють потребу в підвищенні рівня медіаграмотності серед споживачів цифрового контенту. Результати дослідження можуть послугувати основою для розроблення методів самозахисту від інформаційної маніпуляції в соціальних мережах. Інформація про автора: Голота Тарас Сергійович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: taras.holota@knu.ua ___________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Білоконенко, Л. А. (2013). Дискурсивні маркери конфліктності: когнітивний та прагматичний аспекти. Вісник Дніпропетровського університету. Серія : Мовознавство, т. 21, 19(1), 45–51. http://nbuv.gov.ua/UJRN/vdumo_2013_21_19%281%29__10 Бугайова, О. (2019). Семантичні лексико-словотвірні поля в соціальній рекламі як засіб мовного програмування. Society. Document. Communication, 6, 92–105. https://doi.org/10.31470/2518-7600-2018-6-92-105 Віннічук, О. В., Білецька, Т. В. (2020). Психологічні аспекти в політичній рекламі: український досвід. Вісник Національного університету оборони України, 5(58), 41–47. https://doi.org/10.33099/2617-6858-2020-58-5-41-47 Гнезділова, Я. В. (2016). Емоційна маніпуляція: техніки і технології впливу. Мова і культура, 18, т. IV(179), 171–176. Екшмідт, В. Р. (2015). Мовленнєва маніпуляція: персуазивність та сугестія. Мовні і концептуальні картини світу, 1(52), 275–281. Киричок, Т. Ю. (2008). Використання переваг гіпертекстових технологій в мережевій рекламі. Технологія і техніка друкарства, 3–4(21–22), 74–79. https://doi.org/10.20535/2077-7264.3-4(21-22).2008.58843 Різник, В. А. (2023). Протидія дезінформації в політичній рекламі: правовий аспект. Вісник Львівського торговельно-економічного університету. Юридичні науки, 13, 39–44. https://doi.org/10.32782/2616-7611-2023-13-07 Cambridge Dictionary. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/emoji Gradus Research Company. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://gradus.app/uk/open-reports/what-ukrainians-buy-and-do-online-during-war/ KIIS. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://kiis.com.ua/?lang=ukr&cat=reports&id=1307&page=1&fbclid=IwAR3QKVvs3SthNnBLDZTKJO8Hyw_wGTImhLfpAXsyKQl28PWfXhZlsZbVkX0 TGStat. (б. д.). Взято 26 жовтня 2023 з https://uk.tgstat.com/ СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ Реальна Україна / Радар Тривога UA. https://t.me/joinchat/l2TNexCNI 6YzZDIy ХК Київ. https://t.me/joinchat/AAAAAFRlCKwVZLRkEQPdEg Times of Ukraine. https://t.me/joinchat/316JiBCDCgljMzEy
мовна маніпуляція в рекламних текстах, мовні інструменти маніпуляції емоціями, вербалізація дезінформації в медіа
Авторське право (c) 2024 Тарас ГОЛОТА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Афектоніми в мовній картині світу українців ХХІ ст.
Вступ. Афектоніми – це мовні засоби з притаманним їм позитивно-оцінним забарвленням, що виражається емоційними лексемами на різних мовних рівнях. Такі одиниці в сучасній українській пісенній ліриці не були предметом лінгвістичного дослідження, що й зумовило актуальність пропонованої статті. Вивчення афектонімів у текстах сучасних українських пісень допоможе зрозуміти їхню роль у мовній картині світу українців ХХІ століття. Методи. Для виконання поставлених у дослідженні завдань застосовано системний, контекстуальний і компонентний аналіз з елементами описового і функціонального методу. Результати. Афектонімам властиве лексико-семантичне розмаїття, цей клас слів постійно збагачується завдяки творчості комунікантів. Ключовою особливістю афектонімів є їхня спрямованість на те, щоб викликати реакцію адресата. Сучасні українські гурти та виконавці використовують афектоніми таких лексико-семантичних груп: 1) зооморфізми; 2) флоризми; 3) лексеми на позначення людей за зовнішніми ознаками та ставленням до них мовця; 4) назви з астрономічним та метеорологічним значенням; 5) назви міфологічних істот, героїв відомих творів; 6) назви титулів; 7) назви зі значенням коштовності; 8) лексеми з негативною семантикою, ужиті в пестливому значенні; 9) назви абстрактних понять; 10) ввічливі та офіційні форми; 11) назви предметів побуту; 12) назви зі значенням ʻкоханийʼ. У текстах сучасних українських гуртів і виконавців переважають афектоніми іменникового типу через їхню здатність виражати глибокі емоції. Прикметники вживають рідше, оскільки їхня емоційна насиченість нижча, але нестягнені форми прикметників жіночого роду свідчать про продовження фольклорних традицій. Музиканти використовують афектоніми для створення складних виражень емоцій і звукових образів у ліриці. Висновки. Доведено, що афектоніми посідають чільне місце у творчому доробку сучасних авторів музичних тестів. Ці одиниці є продовженням української народнопісенної традиції, а також органічним компонентом спілкування і творчості як попередніх поколінь, так і сучасних українців. Інформація про автора: Грицина Зоряна Борисівна – магістрантка Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: zoriana.gr@gmail.com ____________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Григораш, С.М. (2013). Лексика інтимної сфери життя людини (номінації осіб): структурно-семантичні особливості. Вісник Житомирського державного університету. Філологічні науки, 6 (72), 261–265. Данилюк, Н.О. (2010). Поетичне слово в українській народній пісні. Волинський національний університет ім. Лесі Українки. Дашко, Л.Т. (2013). Афектонім в англійській мові. Лексико-семантичний аналіз. Мови і світ: дослідження та викладання, 115, 250–252. Жайворонок, В. В. (Ред.) (2012). Словник української мови. Просвіта. Журавльова, Н.М. (2012). Поетика української епістолярної ввічливості ХІХ – початку ХХ століття. Запорізький нац. ун-т. Махній, М. М. (2011). Українські афектоніми: розмаїття інтимних назв коханої людини. У М. М. Махній. Незвичайна антропологія: науково-популярний курс (с. 168–171). ЧНПУ. Мокляк, О.І. (2015). Лінгвопрагматичні характеристики українських афектонімів [Дис. канд. філол. наук, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України]. Полюга, Л.М. (1984). Ой ти, дівчино, ясная зоре! (Про звертання до коханої). Культура слова, 27, 70–73. Попович, А.С. (Ред.) (2017). Стилістика української мови. Кам’янець-Подільський національний університет імені Івана Огієнка. Романенко, О. П. (2022). Комбінаторна семантика демінутивів у новогрецькій, сербській та українській мовах (на матеріалі колискових пісень) [Дис. доктора філософії (Філологія), Київський національний лінгвістичний університет]. Улицький, С., & Левицький, Б. (Ред.) (1946). Український народній співаник. https://diasporiana.org.ua/wp-content/uploads/books/20785/file.pdf Чабаненко, В.А. (1984). Основи мовної експресії. Вища школа. Harrod, S.G. (1909). Latin terms of endearment and of family relationship; a lexicographical study based on volume VI of the Corpus Inscriptionum Latinarum. Princeton University. Kobos, Z.-K., & Jurič, P. (2010). Pogled v poljsko, slovensko in makedonsko jezikovno čustveno plat. https://repozitorij.uni-lj.si/Dokument.php?id=144542&lang=slv Kunze, K. (1998). Vor- und Familiennamen im deutschen Sprachgebiet. Deutscher Taschenbuch Verlag. Perlin, J., & Milewska, M. (2000). Afektonimy w polskim, francuskim, hiszpańskim i niderlandzkim. Analiza morfologiczna i semantyczna. Uczucia w języku i tekśtie. Jeźyk a kultura, 14, 165–173. Słownik SJP.PL. https://sjp.pl/ Treps, M. (1997). Le Dico des mots-caresses. SEUIL.
афектонім, лексико-семантичні групи афектонімів, оцінне забарвлення, мовна картина світу
Авторське право (c) 2024 Зоряна ГРИЦИНА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Експліцитні способи вираження компаративності в українських пареміях ХІХ ст.
Вступ. Для сучасної історичної лінгвістики надзвичайно актуальним є дослідження компаративності мовних одиниць, адже вербалізація процесів і результатів порівняння дій, ознак, явищ чи предметів не лише проливає світло на систему поглядів наших предків, їхніх уявлень про людину та її місце у світі, а й дає змогу простежити особливості мовної системи на певному синхронному зрізі. Особливо цікавим є виявлення специфіки добору мовних засобів для реалізації порівняльної семантики в пареміях, які були невід’ємною частиною мовної картини світу українців минулого. Методи. У дослідженні застосовано зіставний метод для розгляду особливостей способів вираження компаративності в пареміях, засвідчених у збірках “Галицько-руські народні приповідки” (1901–1910) І. Франка та “Українські приказки, прислів’я і таке інше” (1864) М. Номиса, а також описовий метод з прийомом внутрішньої інтерпретації для класифікації аналізованих одиниць за чітко визначеними параметрами. Результати. На основі наявних класифікацій порівняльних конструкцій було запропоновано власну класифікацію способів вираження компаративності в пареміях. Визначено два основні способи вираження порівняльних відношень у паремійних одиницях – експліцитний та імпліцитний, а також їхні підвиди. Докладно проаналізовано структурно цілісні порівняльні конструкції (порівняльні звороти (непоширені й поширені) зі сполучниками як, мов, немов, наче, неначе, неначебто, ніби, нібито, немовби, немовбито та ін. + підрядні речення); конструкції з формами ступенів порівняння прислівників і прикметників: кращий, ніж…; вищий, ніж…; одиниці, що мають лише об’єкт порівняння. Особливу увагу присвячено компаративним пареміям, до складу яких входять давні за походженням порівняльні сполучники (мол, аки/ак, коби), яких сучасна українська мова не фіксує, а також одиницям з двома порівняльними сполучниками, що виступають засобами мовного оформлення компаративної семантики. Висновки. Дослідження компаративних паремій, засвідчених в аналізованих збірках, дає змогу виявити специфіку “ословлення” дійсності українцями XIX ст., з’ясувати роль і місце паремій у їхній мовній картині світу, простежити динаміку лексичної та фразеологічної підсистем української мови цього періоду. Серед експліцитних способів вираження компаративності найбільш продуктивним є творення структурно цілісних порівняльних конструкцій (порівняльні звороти (непоширені й поширені) з порівняльними сполучниками, а також підрядні речення). Інформація про автора: Бондаренко Максим Олегович – аспірант кафедри української мови та прикладної лінгвістики Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Україна). Електронна адреса: maximbondarenko@knu.ua ___________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Бондаренко, М. О. (2023a). Семантика і лінгвокультурний потенціал компаративних паремій (на матеріалі збірки Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше”). Українська мова, 1(85), 114–124. https://doi.org/10.15407/ukrmova2023.01.114 Бондаренко, М. О. (2023b). Онімний простір українських компаративних паремій (на матеріалі збірки Матвія Номиса “Українські приказки, прислів’я і таке інше”). Українське мовознавство, 53, 120–134. https://doi.org/10.17721/um/53(2023).120-134 Воробйова, Ж. Ю. (2005). Порівняння в функціонально-семантичному аспекті. Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Серія 8: Філологічні науки (мовознавство і літературознавство), 1, 41–45. Грипас, О. Ю. (2013). Принципи категоризації компаративності як системного утворення в українській мові. Studia philologica, 2, 16–19. Грипас, О. Ю. (2010). Аспекти дослідження функціонально-семантичної категорії порівняння. Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова. Серія 10 : Проблеми граматики і лексикології української мови, 6, 97–100. Романченко, А. П. (2012). Лексико-семантичні засоби вираження компаративності (функції та їх реалізація). Вісник ОНУ, 17, 4, 149–158. Садова, Г. Ю. (2006). Семантико-синтаксична організація компаративних паремій [Автореф. дис. канд. філол. наук, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні НАН України]. Шаповалова, Н. П. (1998). Функціонально-семантичний статус порівняльних конструкцій у сучасній українській мові [Автореф. дис. канд. філол. наук, Дніпропетровський державний університет]. Шульга, С. Я. (2015). Компаративні відношення на матеріалі українських та англійських паремій: зіставний аспект. Науковий вісник Міжнародного гуманітарного університету. Серія: Філологія, 19(2), 137–140. Щепка, О. (2015). Компаративні одиниці як репрезентанти функційно-семантичної категорії градуальності. Наукові записки Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського. Серія : Філологія (мовознавство), 22, 121–124. СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ Г. – Грінченко, Б. (Упоряд.) (1996). Словарь української мови: у 4 т., т. 2. Наукова думка. Н. – Номис, М. (Уклад.), Пазяк, М. М. (Упоряд.) (1993). Українські приказки, прислів’я і таке інше. Либідь. СС – Цейтлин, Р. М., Вечерка, Р., & Благова, Э. (Ред.) (1999). Старославянский словарь (по рукописям Х–ХІ веков). Русский язык. СУМ – Білодід, І. К. (Ред.) (1970–1980). Словник української мови: в 11 т., т. 4. Наукова думка. СУМ XVІ–XVII – Гринчишин, Д., & Чікало, М. (Ред.) (1994). Словник української мови XVI – першої половини XVII ст., 1. Інститут українознавства ім. І. Крип’якевича НАН України. Ф. – Франко, І. (Ред.) (2006). Галицько-руські народні приповідки: у 3-х т. Видавничий центр ЛНУ імені Івана Франка.
компаративність, компаративні паремії, порівняльні конструкції, структурні особливості паремій, експліцитні способи вираження компаративності, мовна картина світу
Авторське право (c) 2024 Максим БОНДАРЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Барвистий світ поезій Анатолія Мойсієнка
Вступ. Розглянуто барвний світ поезій А. Мойсієнка, у якому чітко окреслено мовну картину світу автора, його внутрішнє сприйняття довкілля через колір. Аналіз здійснено в лексико-семантичному аспекті; враховано граматичне і словотвірне вираження барвопозначень, що дозволило чітко окреслити ментальну свідомість письменника, його мистецьку особистість, яка виступає невід’ємною частиною поезій автора, формує настрій твору, його неповторність. Уживання колірної гами невід’ємне від ідіостилю письменника, що визначає творче обличчя автора, проявляється в його поглядах на явища природи та людське життя. Методи. Описовий, контекстологічний, трансформаційно-стилістичний. Результати. У поезії А. Мойсієнка барви позначають явища природи, служать засобами змалювання пейзажів, портретів, явищ навколишнього світу, передають настрій ліричного героя, змальовують як абстрактні поняття, так і конкретні предмети. Усі ці барвні образи увібрали глибину національної культури, народної психології, індивідуального світобачення митця. В арсеналі автора як ахроматичні, так і хроматичні барви; барвні лексеми виражені різними частинами мови: прикметниками, іменниками, дієсловами, прислівниками, які мають різну структуру, передають різну насиченість кольору, характеризуються неоднаковою синтагматикою з різним асоціативним полем. Висновки. Барвний світ поезій Анатолія Мойсієнка – це його життя, довкілля, рідна земля, люди, що його оточують, тобто яскравий, різноманітний національно-культурний часопростір, у якому перебуває ліричний герой авторових поезій. Колористична парадигма поетичних творів митця охоплює найширший пласт семантикопозначень предметів і явищ навколишнього світу, портретних і внутрішньопочуттєвих характеристик. Кожна барва стає індивідуальним маркером поетичного тексту, може змінюватися за колірним тоном, насиченістю і яснотою, що дозволяє досить точно і в той же час образно означувати навколишній світ і ліричного героя в ньому. Інформація про автора: Кочан Ірина Миколаївна – доктор філологічних наук, професор, завідувач кафедри українського прикладного мовознавства філологічного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка (Україна). Електронна адреса: kim1950@i.ua ___________ СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ Кононенко, В. (2018). Лінгвопоетичні етюди. Вид-во Прикарпат. нац. ун-ту ім. В. Стефаника. Осіпчук, Г. (2020). Рецепція образу природи в поетичному доробку Анатолія Мойсієнка (на матеріалі збірки “Мене любов’ю засвітили скрипки”). Актуальні питання гуманітарних наук, 29, 3, 72–78. eUSPUIR. https://dspace.udpu.edu.ua/handle/123456789/ 13215 Строкаль, О. (2018). Поетика кольороназв у творах Анатолія Мойсієнка. Українське мовознавство, 1(48), 29–36. https://doi.org/10.17721 /um/48(2018).29-36 СПИСОК ІЛЮСТРАТИВНОГО МАТЕРІАЛУ Мойсієнко, А. К. (2006). Вибране. Поезії і переклади / Передмова Жулинського М. Г. Фенікс. Мойсієнко, А. (2022). Зелен-кущ на кам’янім узбіччі. Інтерсервіс.
барви поезій, семантика барволексем, авторська картина світу, ідіостиль, А. Мойсієнко
Авторське право (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0